Middelhavets Invertebratfauna. IV. 187 



af nogen lignende menibrauøs Brænirae som hos de 2 følgende 

 Slægter. Den over Indsnittet beliggende Del af Yalvlerne er 

 temmelig bred og harEanden fortil og oventil jevnt buet, uden 

 nogensombelst Begrændsning fra Dorsalkanten; nedentil ender 

 denne Del med et noget fremspringende Hjørne, der dog neppe 

 nogensinde antager Formen af et Rostrum som hos Sl. Cypri- 

 dina. Den ydre Plade af Valvlerne er jevnt convex, uden 

 Fremspring af nogen Art. Invendig findes derimod (se Tab. IV, 

 Fig. 2) en tydelig fremspringende Chitinliste, der begynder hvor 

 det dorsale Ligament ender bagtil og i nogen Afstand fra de 

 frie Kanter af Valvlerne strækker sig rundt disses bagre og 

 nedre Del. Fortil slutter denne Liste sig til en Duplicatur af 

 Skallen, hvis frie Kant krydser Valvlernes indre Flade i Høide 

 med Indsnittets Bund, og som ender oventil ved det dorsale 

 Ligaments Begyndelse med et afrundet Fremspring. Skallen 

 er temmelig tynd og halvgjennemsigtig, dog forholdsvis af fast 

 Consistens og stærkt chitiniseret, især langs Kanterne, hvor der 

 findes en klar, fint tværstribet Bord. I enkelte Tilfælde afsættes 

 Kalk i Valvlerne, hvorved deres Consistens bliver betydelig 

 haardere. Denne Calcificering begynder fra flere Centrer, hvor- 

 fra Kalksubstansen udbreder sig straaleformigt i alle Retninger, 

 indtil de fineste Udløbere støder sammen med dem fra de til- 

 grændsende Centra (se Tab. IV, Fig. 2). Paa denne Maade 

 kan Skallen tilsidst helt igjennera blive stærkt forkalket og fuld- 

 kommen ugjennemsigtig, hvad der dog kun sjeldent synes at 

 indtræffe. Hvad Skallens finere Structur angaar, saa viser den 

 kun en ensformig fin Punktering, der væsentlig synes at hidrøre 

 fra de talrige fine Tværbjelker, der forbinder Skallens ydre 

 chitiniserede Lamelle med den samme indvendig beklædende 

 tyn de Membran. A f Haar eller Børster er der saagodtsom intet 

 Spor at opdage, hverken langs Kanterne af Skallen eller paa 

 dennes ydre Overflade. Kun ved Spidsen af Rostraldelen sees 

 under stærk Forstørrelse nogle meget fine Haar, der ved nær- 

 mere Ilndersøgelse viser sig at være fæstede langs den ydre 



