Blomsterplanterne i Østgrønland. 335 



I det mindste for disse lOl arter, der alle findes både i 

 Øst- og Yest-Grønland, syaes det naturligst at antage, at 

 de stamme ned fra en flora, der under istiden opholdt sig 

 i det sydligste Grønland og især da i dansk Østgrønland 

 og i Julianehâbs distrikt, og som efter istiden er vandret 

 op ad begge Grønlands hovedkyster. 



Af de resterende 60 arter er der udenfor Grønland funden 

 1 på Spitsbergen og 6 på Novaja-Semlja. Selv af de 38 

 arter, der i Grønland kun ere fundne syd for polarkredsen, 

 forekomme en stor del i arktisk Amerika, arktisk Sibirien, 

 pâ Novaja-Semlja (4) og på Spitsbergen (1) og vise således, 

 at de kunne tåle ret barske klimater, skønt de — efter 

 centrerne for deres udbredelse at regne — gennemgående 

 må betragtes som subarktiske arter. 



For dansk Østgrønlands vedkommende, der er den del af 

 Grønland, hvor vejrliget er varmest, og hvor samtidig rå- 

 kolde havtåger og fugtig luft ere mest fremtrædende, er 

 det så langt fra, at istidens klima behøver at have været 

 ugunstigere for plantevæksten end nutidens, at det omvendte 

 snarest synes at have været tilfældet. De fugtigkolde hav- 

 tåger ere nemlig den nuværende planteverdens værste fjen- 

 der, og de må under istiden have været omsatte i hyppige 

 og tætte snefald^ der ikke i nogen væsenlig grad hæmme 

 plantevæksten. Det står i god samklang hermed, at der i 

 dansk Østgrønlands fanerogamflora synes at mangle en stor 

 del arter, som forekomme i den tilsvarende del af Vest- 

 grønlaod, og som lige som de ovenfor omtalte 101 arter 

 må antages at have udholdt istiden netop i dansk Østgrøn- 

 land og det tilstødende Julianehâbs distrikt. Imidlertid er 

 floraen i dansk Østgrønland endnu for lidt undersøgt til, at 

 man i det enkelte kan påvise det herberørte forhold, og 

 jeg skal derfor kun hævde som et subjektivt stærkt ind- 

 tryk den mening, at største delen af blomsterplan- 

 terne i dansk Østgrønland ere levninger af en 



