23 
Beretning om nogle vigtige Resultater, der menes vundne 
ved de Udgravninger, som i de sidste Aar ere foretagne 
i de franske Knokkelhvler. 
Af Professor J. Steenstrup. 
Uagravningerne i de franske, navnlig de sydfranske Knokkel- 
huler ere i de senere Aar blevne fortsatte med megen Iver og Ud- 
holdenhed, og Undersøgelserne af de for Dagen bragte Gjenstande 
have ført til mange Anskuelser, der, om de endog paa Grund af 
de muværende Forhold i Videnskaben kun kunne betragtes 
som foreløbige, fortjene megen Opmærksomhed. Flere af 
dem pege derhos i een og samme Retning. Jeg har derfor 
troet, at det her kunde have en noget mere almindelig Interesse 
at omtale enkelte af dem i al Korthed. 
At de Dyreformer, som ved Menneskets Forfølgelser eller 
ved Menneskets Indgriben i den dem omgivende Natur ere 
blevne enten aldeles udryddede eller dog udryddede over 
store Strækninger af deres tidligere Udbredningskreds, ikke ere 
forsvundne samtidigen, men den ene tidligere, den anden senere, 
den ene tidligere paa eet Sted og senere paa et andet, 0.8. v., ere 
Sætninger, der allerede oftere her i Selskabet ere blevne ud- 
talte, naar Talen har været om Landets egne forhistoriske Dyr 
eller om dets tidligste Kulturtilstande. At en lignende skridt- 
vis Forsvinden -— regnet baade efter Tid og Rum — har fundet Sted 
for de Dyrs Vedkommende, der under Naturens egen rolige 
Gang ere gaaet tabte, og som vi i Modsætning til de først- 
nævnte simpelthen kalde uddøde Former, er en ganske natur- 
lig Antagelse, skjøndt vi herved vel maae erindre, at der altid 
maa forudsættes en større Samtidighed i Begivenhederne inden- 
for den organiske Natur, saasnart vi tænke os disse Begiven- 
heder i nærmere Forbindelse med stedfundne Forandringer i de 
store Træk, der karakteriserede de Natur- Omgivelser, i hvilke 
Dyrene levede eller Planterne voxede. 
