me. kal 
ikke længere kan være Tale alene om en Udryddelse af 
de enkelte efterstræbte Dyr, Rensdyret eller Ryperne, indenfor 
deres tidligere mere udstrakte Udbredningskreds, men at i det 
fjerntliggende Tidsrum, da Knoklerne af Sneuglen og dens 
Samtidige indbragtes i Hulerne, maåaae de omgivende Naturfor- 
hold have havt en vis Tilnærmelse til dem, der nu findes i de 
høinordiske Lande. Til en lignende Antagelse var ogsaa allerede 
Christy bleven ledet derved, at kun i Egne med slige Landes lave 
eller dog betydelig nedstemte Temperatur vilde Beboerne kunne 
udholde Uddunstningen af et saadant Lag af Fødeaffald, som det, 
der synes at have været paa Gulvet af de Huler, der for kortere eller 
længere Tid have tjent dem til Opholdssted. Men længere 
end til Slutninger om et mere eller mindre koldt Klima i det 
daværende Mellem- og Sydfrankrig, ville Kjendsgjerninger om 
Dyrenes forandrede Udbredningskredse ikke kunne føre os; støt- 
tede til dem ere vi berettigede til at indrømme, at Forholdene 
kunne have været meget gunstige for et samtidigt Ophold af 
Mennesker og Rensdyr, og, naar vi tillige see hen til at Rensdyrets 
Knokler i mange Huler udgjøre mere end ”%z eller 5/6 af det 
hele Antal af de spiste Dyrs Knokler, at Befolkningen paa sine 
Steder fortrinsvis har ernæret sig af dette Dyrs Kjød og maa 
have havt en let Tilgang til dette Fødemiddel. Derfor be- 
høvede Rensdyret dog ikke at have levet i undertvungen Tjil- 
stand, som i Lapmarkens Renhjorder, eller at have trukket Be- 
folkningen med sig paa sine Vandringer, .som Tilfældet ogsaa er 
der, thi fra den nylig givne Indrømmelse og til den Indrømmelse, 
at Urfolket har ført Nomadeliv med Renhjorder paa Lappernes 
Vis, er der en lang Vei, som vi i Videnskaben ikke kunne til- 
bagelægge uden en hel Sum af Kjendsgjerninger af ganske an- 
den Art end de hidtil. nævnte. Slige Kjendsgjerninger ville 
vistnok ikke udeblive, saasandt Gisningen har været rigtig; thi 
tigere, end det Moskusoxen (Ovibos møoschatus) har givet os. Denne 
eiendommelige Mellemform mellem Faar og Oxe hører nemlig i Nutiden 
saa aldeles til de høie og kolde Regioner, at Forekomsten af dens Knok- 
ler i Frankrig, hvor Lartet først har paavist dem, ikke kan andet end 
forbause os. (Smign. Compt. rend. de ['Acad. des science. 1862 og fl. St.). 
