38 
var påa Stedet og havde alt Materialet ved Haanden, at gjøre 
det nøje nok for sig selv. Om det end ikke kan siges om 
denne Dyreslægts Knokler, som om Elephantgruppens, at de 
mangle aldeles Marvhule, saa findes denne dog, selv hos de 
ældre Næsehorn, kun i nøgle faa Knokler og er derhos i selve 
Lemmernes lange, egentlige Rørknokler, saa ubetydelig og om- 
givet med saa tykke og seige Benvægge, at man ikke ret kan 
forestille sig, at Urfolket har kunnet knække eller kløve disse med 
større Haandsten, og heller ikke at de have villet gjøre sig saa 
uforholdsmæssig stor en Anstrængelse for saa ringe et Udbytte. 
At det Lartetske Individ ovenikjøbet var et ungt Individ, forstørrer 
kun Vanskeligheden, thi den yderst lille Marvhule var da vist slet 
ikke udviklet, og Knoklens Indre frembød da alene svampet Væv. 
Endeligen bidrager Lartets egen Udtryksmaade om de spaltede 
Knokler påa denne Localitet”) ikke lidet til at fremkalde Tvivl, 
idet den lydeligen røber, at Marvspaltningen ikke her var som paa 
andre iagtagne Punkter, og uvilkaarligen frygter man for, at 
Næsehornets Knokler snarere have været veirbrustne end slag- 
knuste.  Saameget er imidlertid vist, at slige Knokler ikke 
knuses uden svære Slag og meget store Slagmærker, og om 
disses Tilværelse og Natur fordre de ovenanførte Omstændighe- 
der nøiere Oplysning af min høitagtede Ven, førend det interes- 
sante Fund ved Aurignac i vore Øine kan blive et brugtbart 
Bevis for den uldhaarede Næsehorns Samtidighed med Mennesket. 
Men have de hidtilværende bedste Vidnesbyrd om denne 
Samtidighed saa liden Beviskraft, saa trænger Videnskaben haardt 
til nogle bedre. Et saadant vilde det f. Ex. være, om man fandt 
Næsehornsknokler, saaledes som vi gjentagne Gange her alle- 
rede have fundet Hjortens og Uroxens Knokler, med helede 
”) A Aurignac donc, comme aussi å Massat, les os longs, å cavité médul- 
laire, ont été rarement fendus dans le sens de leur -longueur; quelque- 
fois leurs extrémités ont été détachées par fracture, pour pouvoir ensuite 
vider I'os; maisle plus souvent les os paraissent avoir été en quelque sorte 
cassés et réduits en éclats par le choc contondant d'un caillou, et, dans 
les deux localités ci-dessus, nous avons trouvé, å coté méme des débris 
des festins, les blocs et les cailloux qui peuvent avoir servi å cette opé- 
ration«. I. c. p. 198—99. 
