46 
heller ikke, at det i dette Organ dannede Sukker decomponeres 
i Lungerne. 
Men paa den anden Side berettiger denne nye Kjendsgjer- 
ning påa ingen Maade til at erklære Sukkerdannelsen i Leveren" 
for et Cadaverphænomen, saaledes som Pavy og M'Donnell 
have meent. At Blodet ikke blot ved mangfoldige Indgreb i 
Nervesystemet, men ogsaa efter heftige Bevægelser, Anstrengel- 
ser ved Aandedrættet, ved Irritamenter, som træffe Leveren eller 
Lungerne 0. s. v., bliver sukkerholdigt, og ofte i den Grad, at 
Sukkeret gaaer over i Urinen, kan ikke benægtes, og det benægtes 
da heller ikke hverken af Pavy eller af M'Donnell. Disse be- 
tvivle heller ikke at denne Sukkerdannelse udgaaer fra Leverens 
Glykogen, men de antage, at den hos levende Individer ikke finder 
Sted i Leveren, men i Blodet. Pavy, til hvem M'Donnell slutter 
sig, antager, at der ved Respirationsanstrengelser 0. s. v. pres- 
ses Glykogen fra Leveren over i Blodet, og at det her ved et 
Ferment, der efter Pavy saavel er tilstede i Blodet som i Leveren, 
omdannes til Sukker. At dette Ferment ikke allerede skulde 
omdanne det Glykogen, som findes i Leveren, sammen med det, 
og det ved den for Omdannelsen gunstigste Temperatur, for- 
klarer Pavy ved den paafaldende Antagelse, at Nerverne 
her skulde forhindre begge Stoffers Indvirkning påa hinanden. 
Men en saadan Hypothese, der savner al Analogi, er ganske 
ufornøden, da der slet ikke foreligger noget Factum, som nød- 
sager os til at antage, at Glykogenets Omdannelse finder Sted 
i Blodet og ikke i Leveren. Derimod tale følgende Forhold 
meget bestemt imod Pavys Antagelse: 
1) Glykogenets Diffusionsevne er yderst ringe i Sammen- 
ligning med Sukkerets; " Glykogenet kan derfor kun meget van- 
skeligt, i meget ringe Mængde og meget langsomt fra Lever- 
vævet gaae over i Blodet. 2) Det Ferment, hvorved Glykogenet 
omdannes til Sukker, dannes i selve Levervævet, efter at dette 
ved Udvadskning er befriet for alt Blod; derimod savnes det 
ofte i Blodet, hvilket fremgaaer af Schiffs og Meissners For- 
