138 
Marsch, maåe deres Fortropper endog paa dette Tog være naaet 
frem lige til det Punkt, hvor den blaa Nil forener sig med den . 
hvide"). Paa den samme Tid tiltog Seiladsen påa det røde 
Hav efter en Maalestok, der ikke havde været kjendt i Ptole- 
mæernes Dage. Om den ovennævnte Ælius Gallus, hans for- 
trolige Ven, skriver Strabo: «Da Gallus var Statholder i Ægypten, 
og da jeg i Selskab med ham reiste lige til Syene og de æthi- 
opiske Grændser, erfarede jeg ved denne Leilighed, at der vel 
nu fra Myoshormos seile 120 Skibe til Indien, medens forhen under 
de ptolemæiske Konger overhoved kun faa vovede at seile derhen 
og at indføre de indiske Varer?)». En ægyptisk Kjøbmand, Græker af 
Fødsel, der ikke blot havde deeltaget i disse Reiser til Indien, men 
som ogsaa havde gjæstet de æthiopiske Kyster ved det sydlige 
Ocean, har ved Aaret 80 af vor Tidsregning efter egne Erfa- 
ringer og Andres Opgivelser villet give en Veiledning for 
Andre, som Handelsinteresser førte til de samme Farvande, og 
denne hans Beretning viser slaaende, i hvor høj en Grad Kund- 
skaben til Afrikas Østkyst nu tiltager?). I Ptolemæernes Dage 
havde Cap Guardafui eller «Sydhornet» betegnet det yder- 
ste bekjendte Punkt; nu var, udgaaende fra dette Punkt, 
der herefter nævnes som «Kryderiernes Forbjerg»”), Afrikas 
Østkyst yderligere bleven beseilet saa langt, som man i fire 
og tyve Dage kunde komme, lige indtil Øen Menuthias, 
Syene progressus est DGCCCLXX. mill. passuum.  Plin., Hist. nat. VI, 
29. Lepsius, Briefe aus Ægypten, Æthiopien und der Halbinsel des 
Sinai. Berlin 1852. S. 240. 
Strabo (XVII, 1) lader derimod Petronius gjøre Holdt i Napata, idet han 
skal have betragtet Nilbredderne høiere oppe som utilgjængelige (dvcoda 
xoives T& TQocwtigw), og da den frygtelig øde Klippebred, Batn al 
Hadjar, virkelig begynder fra dette Sted, gives hans Beretning Fortrinet 
af Ritter, Die Erdkunde im Verhåltniss zur Natur und zur Geschichte des 
Menschen. 2te Ausgabe. Berlin 1825. I, 591. 
2) Strab: II, '5. 
3) Om dens Affattelsestid vil der nu ikke længer kunne tvivles efter C. Mul- 
lers Undersøgelse i hans Udgave af Geographi Græci minores. I. Prole- . 
gomena. p. XCVI—XC VII. 
i) ”4qwudtwv dxgwtngiov. Anonymi Periplus maris Erythræi c. 12 ap. Muller, 
Geographi Græci minores I, p. 266. Apwuarta &xQov. Ptol. Geogr. IV, 7. 
mø 
