152 
kun om Pythagoræerne som sine Forgjængere; han eller dog 
hans Samtid oversaae, at allerede den græske Oldtid — for ikke 
at tale om den indiske — virkelig havde havt tvende Coperni- 
kanere i Åristarch fra Samos, der lærte, at man ogsaa kunde 
forklare Phænomenerne paa Planethimlen saaledes, at Jorden 
dreier sig om sin Axe og omkredser den ubevægelige Sol, og i 
Seleucus fra Babylonien, hiin Forgjængers Galilæi, der ikke blot 
lærte, at Jorden kunde dreie sig om sig selv og kunde om- 
kredse Solen, men at den ogsaa virkelig gjorde det”). Da 
Japan i vore Dage atter var blevet aabnet for Europæerne, da 
det japanesiske Gesandtskab i Aaret 1862 ankom til de store 
Hoffer i Europa, og da, for at tage Kampen paa Dyppel i Øie- 
syn, af de andre til Europa samtidig sendte Japanesere, de 
unge  Marineofficerer Enomotto Kamadiro og Akamats Dai 
Sabroo ogsaa optraadte som Gjæster i" Danmark, havde man i 
Europa næsten reent forglemt, at dette Særsyn dog ikke var saa 
enestaaende, glemt, at et japanesisk Gesandtskab, der brugte 
tre Aar for at reise til Europa og næsten lige saa lang Tid til 
at vende tilbage, i Aaret 1652, efter Kristendommens første 
Indførelse i Japan, derfra allerede var ankommen til Kom. Og 
saaledes har der ogsaa, under den første Glæde over de nye 
Oplysninger om Nilens Oprindelse, stundom viist sig en Tilbøie- 
lighed til i denne Henseende at nedsætte Oldtidens Kundskab, 
medens det dog i Virkeligheden synes at være Tilfældet, at jo 
mere Opdagelserne skride frem, desto mere tale de for, at Old- 
tiden allerede kjendte Nilens fjerne Løb, for den romerske Kei- 
sertids Kjendskab til de samme store Søer i Afrikas Indre, 
hvorfra Speke og Baker.nu have skuet Strømmenes Udgang 
mod Norden. 
1) L. Ideler, Ueber das Verhåltniss des Copernicus zum Alterthum, i Wolf's 
og Butmann's Museum der Ålterthumswissenschaft. Berlin 1807—1810. 
II, 391—454. S. Ruge, Der Chaldåer Seleukus. Eine kritische Unter- 
suchung aus der Gesch. der Geographie. Dresden. 1865. 
