… 159 
Negerne (yøee 7044 Atdromæv), og Alt er opfyldt af hvide 
Elephanter, af Næsehorn og rivende Rovdyr. Norden for denne 
Bjergrække sættes derimod Nilens tvende Kildesøer, der modtage 
deres Vande fra Sneen paa Maanebjergene (æg ov umodéyovtær tæc 
yovacg at tov Nstlov Aiuvo). Baade fra den vestlige af de to 
Nilsøer (zøv Aruvåv 7 dvomxætæga) og fra den østlige (7 æva- 
Todsxætége tøv dAwuvæv) udgaaer en enkelt Strøm nordpaa gjen- 
nem det ovenfor Søerne liggende Kaneelland (zar væig tac 
Miuvag 7 xivvaumuopogocg xwpu); forenet i een Flodseng løber 
Nilen derpaa igjennem det Land, der tilhører de elephåntspisende 
Negere (Elspuvtopayor Atdiorsc), indtil den forener sig med 
Astapus, der kommer fra Søen Koloe (tj Kodon Aiuvn, éE fg 0 
Actamovs motaude øst). Fra Meroe blive først de geographiske 
Bestemmelser talrigere; thi vel har Nilen ogsaa herfra paa begge 
Sider den tause, eensomme Ørken, men dens Løb veed Ptole- 
mæus nu at betegne ved Hjælp af de ved» Flodens østlige og 
vestlige Bred liggende Flækker, hvis Beliggenhed fastsættes efter 
Brede- og Længdegrader. 
Ptolemæus's Oplysninger om Nilens øvre Løb, hvorfra de 
ovenstaaende ÅAngivelser ere hentede, men som iøvrigt hos ham 
forefindes i den omvendte Orden, idet han fra sit Opholdssted 
ved Middelhavet efterhaanden gaaer imod Syden, ere blevne 
meddeelte i den fjerde Bog af hans Geographi”). Han har paa 
et andet Sted, der ofte oversees, nemlig i Indledningen til sin 
Geographi, selv givet en Meddelelse om, hvorfra han havde 
sine Oplysninger om Nilens Oprindelse. Han havde fundet dem hos 
Geographen Marinus fra Tyrus, der levede i Slutningen af det 
første, eller i Begyndelsen af det andet Aarhundrede af vor 
Tidsregning, det vil sige omtrent en Menneskealder tidligere end 
Ptolemæus selv”). Og Marinus fra Tyrus havde selv taget dem 
1) Ptol. Geogr. IV, 7, 8. 
2) Heeren, De fontibus Geographicorum Ptolemæi. Gommentationes Societatis 
Regiæ Scientiarum Gottingensis recentiores classis Historicæ. Tom. VI 
(Gottingæ 1828), p. 59—80. 
