kommende Tider.»") Claudianus udtrykker sig saaledes om Nilens 
Løb gjennem «Æthiopernes mørke Riger»: «Kommende fra sin 
hemmelighedsfulde, skjulte, stedse forgjæves søgte Kilde flyder 
den til os med ukjendte Bølger, og Ingen blev det givet at skue 
dens Udspring %).» Hos Prokopius staaer der paa et tilsvarende 
Sted: «Om Afrikas fjernere Egne formaaer jeg ikke at sige 
noget Nøiagtigt, da de væsenlig kun ere en folketom Ørken, 
hvorfor ogsaa Nilens første Oprindelse aldeles ikke kjendes 2). » 
Det Paafaldende ved disse Yttringer tiltager, naar man be- 
tænker, at Ammianus Marcellinus, der påa et andet Sted i 
sin Historie selv paaberaaber sig Ptolemæus som en af Fortidens 
ypperste Geographer, i længere Tid havde opholdt sig og gjort 
Iagttagelser i Ægypten”); at fremdeles Claudianus var en født 
Ålexandriner; og at ogsaa Prokopius, for hvem Geographien 
netop var en Yndlingsvidenskab, tilbragte over et Aar i Afrika 5). 
En engelsk Forfatter, W. Desbourough Cooley, troede at turde 
betegne det som en utrolig Tildragelse i den geografiske Viden- 
skabs Historie, at en saa betydningsfuld og interessant Op- 
dagelse, som den der var bleven meddeelt af Ptolemæus, strax 
1) Origenes fontium Nili, ut mihi quidem videri solet, sicut adhuc factum 
est, posteræ quoque ignorabunt ætates. Ammian. Marcellin. XXII, 15. 
2) Fluctibus ignotis nostrum procurrit in orbem 
Secreto de fonte cadens, qui semper inani 
Quærendus ratione latet; nec contigit ulli 
Hoc vidisse caput. Claudiani Eidyllia. Nilus. v. 10—13. Ogsaa 
påa andre Steder besynger Claudian endnu «secreta litora Nili nascentis» 
(in Rufin. II, 244—45) eller «arcanos Nili fontes (de III Gons. Honor. 
v. 207) påa den samme Maade, der kjendes fra den augusteiske Tidsalders 
Digtere (Ovid. Metam. II, 254. Tibull. Eleg. I, 7, 23). 
AwBuns miv ovv Tå ånixavo ås To dxpiBis ovx &yw &neiv. Zonuos yde 
otiv åni måelotov åvdgwnwv, xai am avtod % mQwTn Tod Nsilov 2x907 
ovdaun Eyvwmote.  Procop. De bello Gothico. I, 12. 
Ammian. Marcellin. XXII, 8. Jvyfr. G. T. Engelstoft, Ammianus Marcel- 
linus og hans Betydning for Kirkens Historie i det fjerde Aarhundrede. 
Theologisk Tidsskrift, udgivet af C. E.. Scharling og C. T. Engelstoft. 
Xilte Bind. (Kbhvn. 1849.), S. 284, 293. 
5) Felix Dahn, Procopius von Caesarea. Ein Beitrag zur Historiographie der 
Volkerwanderung und des sinkenden Romerthums. Berlin. 1865. S.64—66. 
w 
7 
== 
