2 
Spørgsmaal, den giver Anledning til, ere fuldstændig klarede af 
den sidstnævnte Lærde; men den første Linie har han, forunder- 
ligt nok, misforstaaet. Han kalder Indskriften Eprtaphium BSeverr, 
og siger I/le, cujus hoc est epitaphium, paterno sive materno 
cognomine Severus appellatus, Paschasit quoque agnomen habutit, 
guod natus erat anno 457 die Iovis paschali. Men Barnet hed 
kun Paschasius; Severus er hans Faders Navn. Indskriften, der 
begynder med et sexføddet iambisk Vers og derefter gaaer over 
til Prosa, lyder saaledes: 
Natu Severi nomine Pascasius 
dies pascales pridie nonf(as) Apriles n(atus) 
die lobis Fl(avio) Constantino 
et Rufo v(iris) c(larissimis) cons(ulibus).” qui vixit 
annorum VI. percepit 
XI Kal. Maias, et albas suas 
octabas pascae ad sepulcrum 
deposuit d(ie) Ill Kal. Maias Fl(avio) Basilio 
v(iro) c(larissimo) co(nsule). 
«Severus' Søn ved Navn Pascasius, født i Paaskedagene 
4 April i Fl. Constantinus' og Rufus” Consulat, 
Torsdagen d. 
som levede 6 Aar, modtog Daaben d. 21 April i Fl. Basilius' 
Consulat, og aflagde sine hvide Daabsklæder ottende Dagen efter 
Paaske, d. 28de April, ved sin Grav.» 
Natu er vel næppe en Feil i Stedet for natus (od: filtus), 
men snarere, efter denne sildige Tids Maneer, en forskruet Con- 
struction (denne Dreng, som efter Fødselen var Severus', men 
af Navn var Pascasius). Sex Åar gammel er han bleven døbt 
paa Paaske Søndag, eller vel Natten imellem Paaske Løverdag 
og Søndag, en Tid man gjerne valgte til denne FHøitidelighed. 
De hvide Klæder, som de Nydøbte iførte sig, pleiede de at bære 
i 8 Dage, til den næste Søndag (oetava el. octavæ paschæ). 
Saaledes gjorde ogsaa dette Barn, men han var død imens, og 
det var ved Graven, han maatte aflægge dem. 
