242 
Forklaring afvises, som jeg har givet af Korsets Betydning og 
Oprindelse, og da maa Christi Monogram optages blandt den 
hedenske Oldtids Symboler. Men jeg troer, åt man ved en 
nærmere Undersøgelse vil finde, at Dr. Rapps Mening er uan- 
tagelig. Det er min Hensigt, at vise dette. >?) 
Hovedpunkterne i Afhandlingen, paa hvilke Formeningen om 
den oprindelige Betydning af Christi Monogram og om Hensigten 
med dette Tegns Anbringelse paa Constantins Labarum støtter 
sig, ere: 1) at Korset i Oldtiden har været et Symbol 
paa Solen, og 2) at der før Christi Tid har existeret 
et helligt Tegn af samme Form som Christi Mono- 
gram. Jeg skal drøfte disse Punkter hvert for sig, saaledes, at 
jeg fra forskiellige Steder i Afhandlingen uddrager det, der 
kan tiene til at belyse eller støtte Forf,'s Anskuelse, men tillige 
saa vidt muligt følger Gangen i Afhandlingen med Hensyn til 
ethvert af dem. 
Hvad først Korset angaaer, anseer Forf. det for et med 
Hiulet identisk Symbol (see nærmere nedenfor) og udleder dets 
solare Betydning af forskiellige Fremstillinger paa Monumenter og 
Mynter fra Asien, Ægypten og de vesteuropæiske Lande. 
Forf. henviser først til det med en Ring forbundne Kors, 
det saakaldte asiatiske Hankekors, der forekommer paa 
Cyperns Mynter.?) Han antager, at den paa Adversen af 
nogle af disse Mynter afbildede Guddom, som med begge Hænder 
holder en rundagtig Gienstand foran sig, forestiller ”en Tidens 
2) Forf. har i en Anmærkning paa den første Side citeret Titelen paa 
min Afhandling, men har ikke anført noget af dens Indhold eller noget 
Sted taget Hensyn til den, formodentlig påa Grund af sit Ubekiendtskab 
med det danske Sprog. Der har i Numismatic Chronicle N, S, Vol. V 
(1865) været meddeelt et Uddrag af Skriftet, men uden nogen Be- 
dømmelse. Jeg har ikke fundet det omtalt andre Steder. 
3) Disse Mynter omtales som henhørende til Marathus, Cilicien og Lydien . 
(Lycien? S. 25, 5); men de ere prægede i Marium og andre Byer paa 
Cypern, som Hertugen af Luynes og Waddington have viist; see mine 
Afhandlinger a. St. S.78 Anm. 9 og S. 173 Anm. 4. 
