findes paa Constantins Labarum, er RR.) Dr. Rapp anseer 
de to krydsende Streger paa Midten for Kors-Symbolet, og idet 
han bemærker, at ifølge de nyeste Forskninger ikke det skråaae 
Kors, men ikkun det lodrette Kors forekommer påa de christe- 
lige Grave og Monumenter før Constantin den Store, finder han 
heri en Omstændighed, der taler for hans Mening, at det var 
et gammelt hedensk Symbol, Constantin optog. Denne Op- 
fattelse af Monogrammets ældste Form er ikke rigtig; X er 
her ikke det christelige Kors, men Bogstavet X, der med P 
danner Begyndelsen af Christi Navn. Det er vel sandt, at 
Christi Kors ikke forefindes under den skraae Form før Con- 
stantin; men X forekommer ikke sieldent i den ældste Tid som 
et christeligt Tegn, nemlig som Begyndelsesbogstavet af Christi 
Navn.72) … Det kommer iøvrigt her ikke i Betragtning, om X 
har været et christeligt Symbol før Constantin den Store, eller 
hvilken Betydning dette Tegn har havt; thi der er al Grund til 
at antage, at Tegnet i « selv, i sin Heelhed, før denne Keisers 
Regering var i almindelig Brug hos de Christne som et Symbol 
paa deres Tro; det træffes hyppigt i Katakomberne.?%%) Heri 
maa netop Grunden søges til, al Constantin anbragte detta 
Tegn paa Rigets Fane. At han ikke valgte det lodrette Kors, 
hvilket kunde synes at have ligget ham nærmere, nåar man 
tager Hensyn til Forf.s Bemærkning om dette Kors's Forekomst 
i de første Aarhundreder efter Chr., finder sin naturlige Forklaring 
deri, at overhovedet Korset før hans Tid var lidet brugeligt; 
det forekommer kun enkelte Gange i Katakomberne i Rom og 
påa Monumenter, der kunne henføres til Tiden før Constantin, 
i Provindserne, Det samme giælder om det monogrammatiske 
Kors P. De nyeste Undersøgelser om Brugen af de ældste 
42) See Constantins Mynter i Revue numism. fr. N. S. XI (1866) p. 78 f. 
43) Letronne i Acad. d. inser. T. XVI P. II p. 248. == Martigny Dictionnaire des 
antiquités chrétiennes (1865) p. 415. 
14) Perret Catacombes de Rome Vol. VI p. 97-98.  Pitra i Spicilegium Soles- 
mense T. IV p. 528 f.  Martigny Dict. des antiquités chrét. p. 415. 
