LN 
licendam. I alle Exemplerne af Ablativen staaer Gerundium, ikke 
Gerundiv (faciendo ipse rem, ikke: facienda ipse re); til den ac- 
tive Opfatning slutter Nominativen sig lettest. 
Den samme Trang til at fremhæve Subjektet enten efter 
dets Art eller efter dets Forhold til Handlingen kunde gjøre sig 
gjeldende, hvor forøvrigt Sprogbrugen førte til duo ablativi (ikke 
blot: «efterat have ført sin Sag», causa pro se dicta, men: vefter 
selv at have ført sin Sag»; «efter hver for sig at have ført 
sin Sag»). Men i denne Form, hvor just hele Sætningen 
(causam pro se dixit) er forandret til et substantivisk Begreb, og 
som saadant sat i Bibestemmelsens Casus, Ablativ (causa dicta), 
kunde efter Sprogets Lov og Regel ligesaalidet, ja endnu mindre 
indsættes en Nominativ”). Skulde altsaa Subjektsfremhævelsen 
finde Sted, maatte Participialconstruktionen opgives; thi ved at 
tilføje Subjektet med ab (causa ab ipso dicta) fik man ikke Tan- 
ken frem (da Subjektet just skal fremtræde som Subjekt), og 
kom i Strid med en anden Vedtægt i Sproget, der ikke tilsteder, 
at Hovedsætningens Subjekt i en anden Form føies til duo abla- 
tivi. Ogsaa her vovede Livius at springe over Vanskeligheden, 
ved at sætte en Nominativ ind i Ablativconstruktionen, der efter 
Meningen ganske og nødvendig hører til denne, men grammatisk 
støtter sig til Hovedsætningens Verbum og Subjekt ”"). 
”V De nyere Sprogs nogenlunde til duo ablativi svarende Participialconstruktio- 
ner, der have en yderst begrændset Anvendelse (Alt vel overveiet, alles wohl' 
uberlegt, abstraction faite de 0.s.v.) savne just den charakteristiske Casusbe- 
tegnelse; de kunne vanskelig dannes af en saadan Mening, at der er Trang 
til ved dem at udhæve Subjektet; men hvis Trangen er der, kan den her 
ikke tilfredsstilles som ved Infinitiven styret af en Præposition. 
”') Noget ganske andet er det naturligviis, at en Nominativ, der er Hoved- 
sætningens baade logiske og grammatiske Subjekt, men tillige Par- 
ticipialsætningens logiske Handlingssubjekt, i Latin ikke sjelden staaer 
imellem Ablativerne (f. Ex.: His Cæsar cognitis milites aggerem compor- 
tare iubet). Men det berører forsaavidt det omhandlede Phænomen, som 
det viser, at Participialsætningen for Latineren er saa nøje sammensmeltet . 
med Hovedsætningen, at det er mindre paafaldende, at et logisk alene til 
Participialsætningen hørende Begreb grammatisk støtter sig til Hoved- 
sætningen. 
