— 280 
55, 6: Tum Volero, et prævalens ipse et adjuvantibus amicis 
repulso lictore, . . . se in turbam confertissimam recipit; thi 
et prævalens ipse et adjuvantibus amicis er kun forklarende Bi- 
bestemmelse ved repulso livtore og hører slet ikke til recipit: 
«efterat V. baade ved sin egen usædvanlige Styrke og sine 
Venners Hjelp havde stødt Lictoren tilbage.” Påa en eiendom- 
melig Maade, der hænger sammen med en ovenfor omtalt Sær- 
egenhed i Livius's Periodebygning, fremkommer den her om- 
handlede Nominativ i Forbindelse med duo ablativi i XLII, 48, 8: 
Ibi (prætor) decem Dyrrhachinorum, LIME Gentii- regis lembos 
nanctus, simulans se credere eos in usum Romanorum compa- 
ratos esse, omnibus abductis, die tertio Corcyram . .. trajicit. 
Det er nemlig klart nok, åt simulans ikke hører til trajicit, men 
kun til omnibus abductis: vefterat have bortført dem alle, idet 
han lod, som om han troede o.s.v.… Men man venter først 
Sætningen sluttet saaledes: omnes abduxit, hvor da simulans var 
aldeles regelmæssigt. Idet nu denne naturlige Afslutning gjøres 
til Bibestemmelse for et andet Tankeafsnit, opståaer Haardheden 
og Unøiagtigheden. 
Men Livius gaaer endnu et Skridt videre, end hidtil er an- 
givet, i Indskydningen af en grammatisk løst til Hovedverbet støt- 
tet Nominativ i en Participialconstruktion, og et meget mærkeligt 
Skridt. Ikke blot til den særegne Ablativconstruktion (duo abla- 
tivi) føjer han en saadan det logiske Handlingssubjekt betegnende 
Nominativ, men til et almindeligt passivt Participium. Denne 
Form fremtræder sammenligningsviis endnu let og umærkeligt i 
XXXVIL, 60, 4: nuntios circa civitates misit, ut . . . captivos 
n suis quæque urbibus agrisque conquisitos reducerent (de 
skulde hver i sit Distrikt opsøge Fangerne og saa føre dem til- 
bage; quæque gaaer kun paa in suis urbibus conquisitos); men 
ganske overordentlig haardt og dog uden at berettige til mindste 
Tvivl viser den sig XXXI, 30, 6 (et Sted, hvis grammatiske 
Sammenhæng og Beskaffenhed viselig ingen Udgiver, heller ikke 
Weissenborn, har berørt): Delubra ibi fuisse, quæ quondam pa- 
