281 
gatim habitantes in parvis illis castellis vicisque consecrata ne 
in unam urbem quidem contributi majores sui deserta reliquis- 
sent. (Der er Tale om de af Attikas Beboere før Sammenflyt- 
ningen til Athen i Demerne, Flækkerne og Landsbyerne, indviede 
Templer.) Hvortil hører Nominativen habitantes? Ganske vist 
ikke til det Led, der handler om en ganske anden Tid: ne in 
unam urbem q. c. maåjores sui des. reliquissent. Meningen er 
naturligviis: Templer, som deres Forfædre havde indviet, me- 
dens de boede sogneviis i Flækker og Landsbyer (quæ, quum 
ea quondam pagatim habitantes — consecrassent, ne in 
unam quidem urbem contributi . . . deserta reliquissent), og 
habitantes er logisk Subjekt til deti consecrata liggende Å c- 
tiv og kun til dette. Et andet eensartet Sted findes ikke hos Livius 
og, saavidt jeg veed, intetsteds. Stedet er, om man vil, aldeles 
ikke til at construere, og dog er det tydeligt, hvorledes Livius 
kom til at skrive saaledes. Ogsaa her er den grove Uregelmæs- 
sighed opstaaet ved Sammenskruningen af to Tankeafsnit i eet; 
Alt var i Orden, hvis det heed: quæ quondom pagatim habitantes 
majores sui in parvis illis castellis vicisque consecrassent 
et quæ ne in unam quidem etc. 
Idet jeg nu har betegnet hele denne Udtryksmaade som 
eiendommelig for Livius, staaer tilbage at omtale deels, hvorvidt der 
dog tidligere forekommer nogen Antydning dertil, deels, hvorvidt 
de senere Skribenter have optaget den efter Livius. 
Paa Tilføjelsen af en Nominativ til Ablativ af Gerundium 
kjender jeg, som ovenfor sagt, intet Exempel hos nogen ældre 
Forfatter; hos Cicero, troer jeg med Vished at kunne sige, fin- 
des intet; og af Skribenter efter Livius har jeg kun optegnet 
eet Exempel (— og dog har jeg, siden jeg begyndte at rette 
særlig Opmærksomhed paa dette Punkt, læst Tacitus, Svetonius, 
Valerius Maximus, det Meste af begge Senecaer, Gellius og 
Justinus —); dette findes hos Valerius Max. III, 2, 2: (Cloelia) 
celeri trajectu fluminis non solum obsidione, sed etiam metu 
