282 
patriam solvit, viris puella lumen virtutis præferendo (idet hun, 
Jomfruen, bar Tapperhedens Lys for Mændene). 
Den anden Form (Nominativen hørende til duo ablativi) frem- 
kommer næsten i Ciceros Tale pro Sulla 10, 30: At vero quid ego 
mirer, si quid ab improbis de me improbe dicitur, quum L. Tor- 
quatus primum ipse iis fundamentis adolescentiæ jactis, deinde 
L. Torquati, fortissimi consulis, filius, interdum efferatur immo- 
deratione verborum? Thi ipse hører egentlig til iis fundamentis 
jactis, «for det Første efter selv at have lagt en såadan Ungdoms- 
Grundvold;» men Forholdet er dog noget forskjelligt,' baade ved 
Stillingen af primum ipse umiddelbart efter L. Torquatus og 
ved Modsætningen til den anden Apposilion: deinde L. Torquati 
filius, saa at der indtræder en Opfatning, som lader sig udtrykke 
ved denne Oversættelse: «Da L. Torqvatus, for det Første, hvad 
ham selv angaaer, efterat have lagt en slig Grundvold, dernæst 
en Søn af L. Torqvatus, o. s. v.» Nærmere synes et Sted hos 
Sallust i Catilina C. 18 at ligge: Gatilina et Autronius paårabant 
in Capitolio Kalendis Januariis L. Cottam et L. Torquatum con- 
sules interficere, ipsi fascibus correptis Pisonem cum exercitu 
ad obtinendas duas Hispanias mittere; thi Meningen er egentlig: 
«og, efter selv at have grebet fasces, at sende», ikke: «og selv, 
efterat have grebet fasces, at sende». Men ipsi; der staaer i 
Spidsen, angiver dog i det Hele deres egen Handling, hvortil 
ogsaa hørte Sendelsen af Piso. Efter Livius synes et Exempel, 
men af den letteste Art, at findes hos Tacitus i Germania Cap. 37: 
Quid enim aliud nobis quam cædem Crassi, amisso et ipse 
Pacoro, infra Ventidium dejectus oriens objecerit? Og dog er 
dette Exempel ikke sikkert; thi et ipse kan forbindes med de- 
jectus: Orienten, der selv, efter at have mistet Pakorus, ned- 
kastedes 0.s.v. Lidt tydeligere synes Formen at fremtræde hos 
Tacitus Hist. II, 52: Trepidi et utrimque anxii coeunt, nemo 
privatim expedito consilio; «idet Ingen for sig havde dannet sig . 
en Beslutning»; men nemo slutter sig dog meget lettere end i 
Stederne hos Livius til coeunt; «Ingen for sig med en færdig 
