33 
søge, om det ikke, navnlig ved Benyttelse af det i Formlerne 
givne Vink om, at de elektriske Virkninger tage Tid for at for- 
plante sig, var muligt at finde en sandsynlig Hypothese om den 
dynamiske Elektricitets Virkemaade, hvorved man kunde naae 
hen til lignende Resultater som de fundne. Jeg har imidlertid 
fundet, at dette kan skee paa flere Maader, men herved taber 
denne Methode fuldstændig i Værdi, da dens Betydning alene 
vilde beroe paa, at man kunde finde en Hypothese, som i og 
for sig var sandsynlig fremfor alle andre. Efter omhyggelig at 
have undersøgt dette Punkt, har jeg derfor fuldstændig opgivet 
her som andre Steder at erholde noget Udbytte af fysiske Hypo- 
theser, og der bliver da kun tilbage at udvikle Konsekven- 
serne af de fundne Resultater og see, om der ikke i disse vil 
ligge en Vejledning til Spørgsmaåaalets Besvarelse. 
For en hvilkensomhelst Funktion øp vil man, naar Punktet 
æ, Y, 2 ligger indenfor Integralets Grændser, have 
td? dæ' dy'dz' rå MM å 
TT VETD Sug moLd bar fode =—— 4åmmp (f.x, Y,2) .. . 
e/ KS 
d? ARN d2 
dæ? om dy? ulrrn: 
Sætning findes i min Afhandling i Crelles Journal 58 Bind, men 
naar ved AA, betegnes Beviset for denne 
den indsees iøvrigt uden Vanskelighed. Ved Hjælp heraf trans- 
formeres Ligningerne (A) til Differentialligningerne 
ru me ge 8nk (3 +79) 
SER cer sa. 
N 9gw—- SE = 8 æk (+59) 
hvortil, ifølge (2), slutter sig Ligningen 
dj 3 
(5), 
