55 
skrive den Jydske Lovbog, som vi nu paa denne Dag bruge og 
hver Konge sværger paa i deres Indtagelse. Og da han havde 
samme Lov publiceret og udraabt i samme Herredag, og alle 
Mand havde den samtykt, vedtaget og svoret, da lod han strax 
påa Pladsen opbrænde hvis gamle Skraa og Vedtægter, som 
vare derimod. » 
Men enten det nu var «Keiserloven» eller gamle inden- 
landske Vedtægter, Kong Valdemar lod opbrænde, i Viborg 
eller i Vordingborg, saa er det vist, at han ikke fik Keiserlovens 
Indflydelse og Brug tilintetgjort, og kunde det heller ikke, saa 
længe Danske vedbleve at studere i Udlandet og at arbeide i 
fremmede Cancellier. Det ligger i Sagens Natur, at denne Ind- 
flydelse snarere maa efterspores i de historiske Kildeskrifter 
end i Lovbøgerne, især Alt hvad der angik Statens Forhold til 
den Enkelte, der klarede og udviklede sig saa langsomt, at Lan- 
dets egne ældre Love kun have meget Lidet, der kan henføres 
til den offentlige Ret. Ved statsretlige Spørgsmaal, saasom 
ved de da saa hyppigt forekommende Majestætsforbrydelser, var 
man i Middelalderen ofte ligefrem nødt til at raåadspørge de frem- 
mede Love, fordi de indenlandske enten taug ganske stille eller 
ikke gave nogen tilstrækkelig Veiledning. 
"Naar jeg her fremdrager et Par Træk af Danmarks Historie 
efter Valdemar den Andens Tid, der kun synes mig forstaaelige 
som Ånvendelser af Komerretten, da er det ikke, fordi jeg troer 
mig istand til at stille Sagen i fuldt Lys, da dertil udkrævedes 
Lovkyndighed, der ikke er mit Studium; men jeg ønsker at hen- 
lede Andres Opmærksomhed paa denne Side af vore Forfædres 
Liv i ældre Tid. Som Indledning hidsættes et Tilfælde af Sver- 
rigs Historie, baade fordi det maaskee har middelbart faaet Be- 
tydning for en mærkelig dansk Retssag, og tillige fordi Romer- 
rettens Anvendelse i Norden her træder ret tydelig frem. Dan- 
mark fik denne Øet ad den samme Vei som Sverrig, og med 
den samme Tro paa dens Betydning som i det mindste subsidiær 
Ret for den menige Christenhed. 
