SM 
imod Kongens Liv, men imod hans Stormænd, «der ere en Deel 
af hans eget Legeme» ”), hvorfor saavel deres som deres Hustruers 
Gods tilfaldt Kronen: saa gav Kongen ham noget af dette Gods. 
Dette har han nu besiddet i længere Tid i Fred og Ro; men 
da Nogle stræbe at udbrede den Mening, at Hustruernes Gods er 
confiskeret med Urette, medens Andre ere af den modsatte Me- 
ning, såa er han kommen overeens med Fru Helene, Holmgers 
Enke, der tillige var Philips Datter, om at overdrage Gaarden 
Refstad med tilliggende Jord i Haslum og Orlunda til Skokloster, 
med Kongens hans Broders Samtykke. 
Philipssønnerne og deres Medfølgere ere altsaa dømte efter 
Bestemmelserne i Corpus juris civilis, Codex IX, tit. VII, ad 
legem Juliam majestatis; Udtrykket i Hertug Bengts Brev: «qui 
pars corporis ejus sunt», viser, at det navnlig er den i Capitel 5 
optagne Constitution af Keiserne Arcadius og Honorius: «Quis- 
quis cum militibus», der er kommen til Anvendelse; thi her 
siges det udtrykkelig, at den der tragter noget Medlem af 
Fyrstens Raad, eller af Senatet, efter Livet — «nam et ipsi pars 
corporis nostri sunt» — eller overhovedet Nogen, der tjener 
ham, skal henrettes med Sværd og alt hans Gods hjemfalde til 
Fiskus. Men selv denne Constitution, der rammer ikke alene 
Forbryderen, men ogsåa hans Børn, idet Sønnerne skulle miste 
al Årv saavel efter Moderen som efter Faderen og som æreløse 
være udelukkede fra enhver Forfremmelse, medens Døttrene kun 
erholdt en Deel af Moderens Medgift, — selv denne exempelløs 
haarde Lov hjemlede ikke en ubetinget Inddragelse af Hustruernes 
Gods; og af Hertug Bengts Brev fremgaaer det jo ogsaa, at der 
enten er reist retlig Indsigelse imod denne Deel af Dommen, 
eller åt en udbredt Mening har dadlet den som uretfærdig. Og 
rimeligviis har hele Fremgangsmaaden imod de Domfældte, især 
7”) — qui quoniam in mortem principis procerumque ejus, qui pars cor- 
poris ejus sunt, fuerint machinati, in legem Juliam majestatis incide- 
runt, cet. 
