60 
retten med de Ændringer, Brug eller Misbrug efterhaanden 
havde indført. Thi Sagens Behandling stemmer ganske med 
hvad Saxo og Svend Aagesen meddele om Vitherlagsrettens Pro- 
ces i Majestætsforbrydelser af Vitherlagsmænd ”). Naar den An- 
klagede var lovlig stævnet og Stævningens lovlige Udførelse be- 
ediget paa Retsdagen for det samlede Thing af Hirdmænd, førte 
Klageren to Vidner imod den Anklagede, hvad enten denne var 
mødt eller ikke; svore disse Vidner ham Brøden over, tilstødes 
der ham intet Forsvar, hvorimod han kunde frie sig ved sin 
egen og Sex af Hirdens Benegtelseseed, dersom Klageren ikke 
beviste hans Brøde paa den anførte Maade. Naar de to Vidner 
havde beediget deres Udsagn, kjendte Dommeren efter dette 
alene ham med Nidingsnavn ud af Lauget, eller, som vi vilde 
sige, fra Ære, Liv og Gods. Saa adspurgtes den samlede 
Hird (militia), om den billigede Dommen, i hvilket Tilfælde man 
strax skred til dens Udførelse, ikke ved at henrette den Dom- 
fældte, men ved at udstøde ham som fredløs paa den af Loven 
foreskrevne Maade. Biskopperne tilføjede deres Bandsættelse 
over den fredløse Forbryder. 
Da det var Hirden, der dømte, medens der i Saxos Beret- 
ning gjøres en bestemt Forskjel imellem Dommerne og den 
samlede Hird (militia), der bekræfter Dommen, maa «Dom- 
merne» have været et Nævn af Hirden. Naar der nu i Nyborg 
1287 var ni Anklagede, har man sandsynligviis til dette Nævn 
udtaget en Hirdmand, her en Kongsmand, Adelsmand, for hver 
af de Anklagede. To andre Kongsmænd ere optraadte som 
Vidner, ligeledes imod enhver af de Anklagede. Saaledes kom- 
mer det besynderlige Tal 27 ud: 9 Dommere og 18 Vidner. 
Intet Forsvar tilstodes de Anklagede. Dommen lød paa Fredløs- 
hed og Godsets Forbrydelse. De Dømte hbandsattes af Erke- 
biskoppen og Biskopperne ”"). 
”) Saxo edd. Muller et Velschow I, p. 528—532.  Kolderup - Rosenvinge, 
Gamle danske Love V p.1 fr. 
"JS: R. Dan: VIP: 292: 
