62 
bare Følge. Men da den indre Strid i Sverrig imellem den 
unge Kong Birger Magnussøn og hans Brødre, Hertugerne 
Erik og Valdemar, udbrød i Aaret 1304 og snart blev be- 
stemmende for alle tre nordiske Rigers politiske Forhold, dro- 
ges Danmark ind i en Situation, der endelig førte til Fred med 
Norge, og som i Åaret 1305 bevægede Kong Erik Menved til at 
indrømme en Gjenoptagelse af Processen imod hans Faders 
Banemænd, altsaa egentlig til at kassere Dommen af 1287. 
Dette Skridt, og den nye Dom, vil ikke kunne forstaaes uden 
et Blik påa de tre Rigers og deres Herskerslægters indviklede 
Stilling til hverandre. 
Den egentlige Hovedmand blandt Kongemorderne, Kong Val- 
demar den Andens Søn Nicolaus” Sønnesøn Grev Jakob (Nielsen) 
af Nørrehalland, lod sig efter Danehoffets Dom 1287 ikke med 
de 8 Andre antage af den norske Konge som hans Mand. Han 
betragtede sig som en Fyrste, en uafhængig Herre i sit Grev- 
skab. Men en Støtte maatte han naturligviis søge i den nøieste 
Tilslutning til Norge. Dog ikke ålene med dette Rige forbandt han 
sig; ogsaa med den svenske Regent, ThorkelKnudssøn, den 
unge Kong Birgers og hans Brødres Formynder, finde vi ham i 
venskabelig Forbindelse, der bevirkede en for Danmark farlig 
Tilnærmelse af Sverrig til Norge, trods det dobbelte Svoger- 
skab imellem Sverrigs og Danmarks Konger. Grev Jakob 
var med påa Grændsemødet ved Solberg (Gåthaelven) imellem 
Kong Hagen den Femte af Norge og Kong. Birger med Thorkel 
Knudssøn ved Mikkelsdagstid 1302, et Møde, der blev saa følge- 
rigt for de tre Riger, fordi da først lagdes Grunden til den 
svenske Hertug Eriks Forbindelse med det norske Konge- 
huus. En af dette Grændsemødes Virkninger blev det Beskær- 
melsesbrev af 7de October 1302, den svenske Regering efter 
den norske Konges Opfordring gav Grev Jakob og tre andre 
danske Fredløse, blandt hvilke vare to af de i Nyborg Dom- 
fældte. Her gjentoges de Fredløses bestandige Klager over Rets- 
fornegtelse. Kong Birger lovede efter den norske Konges ÅAn- 
