70 
deres Svende, der ere med dem, med alt deres Gods, i Guds 
Vold og under Vor Fred og kongelige Værn til alle Rette, 
strengelig forbydende Alle og Enhver åt handle ilde med dem 
i nogen Maade eller hindre og besvære dem, under Vor Unaade 
og Straf og haardeste Medfart, saa at Andre skulle tage sig det 
til Advarsel imod at handle ilde med Vore Frænder og de andre 
Os elskelige Personer, Vi have taget under Vor Beskyttelse. " 
Og er det Gud vitterligt og de bedste Mænd i Riget, som Sand- 
heden ville sige, at denne Ufred og Forstyrrelse, som nu har 
været en Stund, var begyndt i Vor og Vor Broders Umyndig- 
heds Tid, ihvorvel nogle ukyndige Mennesker tale anderledes 
om det, de ikke vide klar Besked om.» 
Man seer, at det var Hertug Erik, der fik Norge til atter at 
bryde med Danmark under det intetsigende Paaskud, at Kong 
Erik Menved havde krænket Norges Ret ved at nedbryde de 
Fredløses sidste Tilflugtsted, Sørøverreden Hjelm. Thi ligesom 
det halvandet Aar tidligere var Hertugen magtpaaliggende at 
forsone Kongerne Hagen og Erik, saa passede det nu bedst i 
hans Planer at oppuste Krigen imellem dem paany, for at Kong 
Erik ikke skulde kunne yde den fangne Kong Birger nogen 
kraftig Hjælp. Længe varede det imidlertid ikke, inden han 
igjen skiftede Plads og kom i aaben Feide med sin tilkommende 
Svigerfader, som da atter nærmede sig Danmark. 
Det var den ovenfor beskrevne politiske Situation i Aaret 
1305, der bevægede Kong Erik af Danmark til nu endelig at 
indrømme hvad han indtil da standhaftig havde negtet, at op- 
tage Processen mod de Fredløse endnu engang, hvorved han jo 
egentlig erklærede Danehoffets Dom af 1287 for uefterrettelig. 
Desværre have vi nu intet Andet af den Helsingborgske 
Domsakt af 1305, end et Udtog i Oversættelse hos Hvit- 
feld”). «Da», siger han, «gik slig en Dom af Bisidderne, 
lydende: 
") Chronologien II, 75. 
