75 
det Tertullianske Senatsconsult, uagtet han anseer det for 
et frit Valgrige, hvor den Nærmeste af Kongeslægten vælges 
efter Sædvane, fordi han enten ikke har vidst, eller ikke agtet 
påa, at Olaf ogsaa var Konge i Danmark før Margrete, men 
antager, at hun er valgt til Danmarks Dronning umiddelbart 
efter sin Fader Kong Valdemar. 
Kong Eriks Ret til Danmarks Krone udleder Englæn- 
deren først fra hans Moders”) Afkald, hvorved Sønnen blev den 
Nærmeste af Slægten efter Dronning Margrete, og saa derfra, 
at han blev valgt til Danmarks Konge, da ogsaa Dronning Mar- 
grete selv havde givet Afkald paa Thronen. Det antages, at 
ogsaa Eriks Børn kunne være sikkre paa denne Throne baade 
efter Sædvaneretten og fordi Kronens Gods og Lehn i dette 
Rige pleier at holdes ikke alene til Kongens, men efter hans 
Død til den Nærmestes Haand, saa at Uroligheder kunde forud- 
sees, om denne blev forbigaaet ved Valget; desuden ogsaa fordi 
hans Valg i Sverrig styrker hans Valg i Danmark. Eriks 
Ret til Sverrigs Krone beroer paa Dronning Margretes Cession 
og paa Valg efter Sædvane; at hans Børn ville komme til at 
følge ham her, ansees for givet. Derimod forekommer det den 
engelske Forfatter, at Børnenes Succession i Årveriget Norge 
netop er mindst sikkret, fordi Kong Eriks Ret her kun beroer 
paa, at Dronningen ifølge det Tertullianske Senatsconsult arvede 
sin Søn Olaf 'og cederede sin Ret til Erik; thi efter hendes Død 
synes det at Successionsretten i dette Rige snarere maa gaae 
over paa Kong Olafs nærmeste Agnater end paa Dronningens, 
hans Moders, Agnater og Cognater. Dog antager Forfatteren, 
at Besiddelsen af Rigets Borge og Lehn, samt Forbindelsen med 
de to andre Riger faktisk vil bevirke, at Eriks Børn ogsaa ville 
erholde den norske Krone. 
Denne Udvikling er saa meget mærkeligere, som der ikke 
”") Marie, Hertuginde af Pommern, Datter af den meklenborgske Hertuginde 
Ingeborg, Kong Valdemar Atterdags Datter. 
