78 
arving, ligger allerede i den tredobbelte Grund, de angive til 
at foretrække hende: «eftersom høibaarne Fyrstinde, vor kjære 
Frue Fru Margrete, med Guds Naade Norges og Sverrigs Dron- 
ning”) og ret Årving og Fyrstinde til Riget i Danmark, var vor 
kjære Herre Kong Hagens Hustru og Moder til vor kjære Herre 
Kong Olaf, som nu nylig døde, og for hendes Gunst og gode 
Villie, som vi have altid befundet hos hende og endnu haabe 
det Samme af hende»”). Det er som om Rigsraadet stiltiende 
vedgik, at der ikke forelaa en bestemt og afgjørende Rets- 
grund, saa at ogsaa Hensigtsmæssigheden maatte tages i Be- 
tragtning ved Valget”), Naar hertil føjes, at ogsaa derom kan 
have hersket Tvivl, hvorvidt det var den ældre Arvefølgelov eller 
den yngre, Kong Hagen den Femtes af 1302, der skulde gjælde, 
ligger den Tanke nær nok, at Romerrettens Bestemmelser om 
Moders Arv efter Søn kunne være medtagne under Raadets 
Overveielser om Dronningens Arveret.  Justinians Værk var 
sikkert ligesaåa godt bekjendt for Erkebiskop Vinalde og de andre 
norske Prælater som for de danske Biskopper. At Raadet dog 
ikke i det Aabne Brev anførte det Tertullianske Senatsconsult 
forklares let af Hensynet til det norske Folk. 
IV. 
Fra Begyndelsen af det 16de Aarhundrede have vi en ofte 
omtalt Retssag, hvis Behandling synes alene at kunne forklares 
af Romerretten, nemlig Majestætssagen imod Rigets Hovmester 
Povel Laxmand. Da denne Sag, der ogsaa i vore Dage har 
sat Historikere og Lovlærde i Bevægelse, nylig er udførlig frem- 
stillet i Professor Allens Værk, hvorved ogsaa mine Tanker om 
den leilighedsviis ere blevne bekjendte, skal jeg her kun berøre 
dens Hovedpunkter. 
+) Enkedronning nemlig. 
+%) Dipl. Norveg. III Nr. 477. 
£%%) Jfr. Munch, det norske Folks Historie, Zden Hovedafdeling II S. 277 ff. 
— Keyser, den norske Kirkes Historie under Katholicismen II S. 410 ff. 
