81 
den afdøde Mand fredløs, blot fordi Ingen vilde paatage sig at 
modbevise Angivelsen, sees af Domsakten selv. I Rigsraadet 
maa vel et Slags Undersøgelse have fundet Sted, da det i Dom- 
men siges, at efterat Raadet forgjæves havde adspurgt Frænderne, 
om de vilde paatage sig Forsvaret, tog det «Sagen for sig i Rette 
at forhandle» og «forfor» da, at Laxmand havde gjort sig skyldig 
i de tre ovenanførte Forbrydelser: Opæggelse til Oprør, hem- 
melig Forbindelse med Fjenden, ærerørig Tale om Kongen; men 
af hvad Art og hvor grundig den Undersøgelse har været, der 
antydes ved Ordet «forfor», kan ikke sees, og om Vidner eller 
overhovedet om Beviisførelse nævnes Intet; Undersøgelsen kan 
jo i ethvert Tilfælde ikke have været udført blot nogenlunde til- 
fredsstillende i eet eneste Retsmøde, det samme hvor Angivelsen 
skete og Dommen fældedes. Der er desuden i de Yttringer, 
denne Sag senere gav Anledning til, aldrig Tale om noget Beviis 
for Sandheden af Angivelsen, eller om at Vidner have været af- 
hørte; de der forsvarede Godsets Confiskation, saasom Erkebiskop 
Birger, hvis Navn staaer næst efter Kongens — Kong Hans var 
nemlig baade Sagsøger og Dommer — i Domsakten”), og den 
anonyme Forfatter af et kort Forsvar for Sagens Udfald ”), have" 
intet Andet at støtte sig til end dette: Rigsraadet har dømt! 
Dette stemmer ogsaa med de historiske Beretninger. Baade den 
Skibyske Krønike og Hvitfeld ””) sige, at Kongen tog Angivelsens 
Sandhed paa sin Samvittighed, og at Raadet dømte uden andet 
Beviis. 
At en saadan Fremgangsmaade var lovmedholdelig efter 
dansk Ret har ingen af Kong Hans's Forsvarere kunnet paa- 
vise; og man kan dristig sige, at den ikke var det. Man seer 
ogsaa, at Sjæliandsfar Landsthing ikke har dristet sig til at 
dømme, da Sagen indbragtes for denne Domstol, men har 
”) Sanctuarium Birgerianum i Suhms Gl. Samlinger 1—3—32. 
"7) Hist. Tidsskr. 3, S. 604. 
""") S. R. D. Il, p. 562. Hvitfeld Kong Hans (Kvartudgaven) S. 186, 
