84 
1526 tilkjendtes der dem alt deres Mødrenegods, ihvor det laa 
i Danmark”). Man kan ikke andet end glæde sig over, at Fol- 
kets Retsbevidsthed var mægtig nok til dog tilsidst i en enkelt 
Henseende at bryde igjennem Processens jernhaarde Form, især 
da denne ikke var grundet i Landets egen Lovgivning, men 
egenmægtig hentet fra en fremmed Ret. Thi Kong Hans's og 
Rigsraadets Adfærd er dog i sig selv ikke væsentlig forskjellig 
fra de forhadte Majestætssager fra Romerkeisernes værste Tid, 
undtagen deri, at han havde en rigtignok fremmed, men dog 
skreven og i hele Christenheden høit anseet Lov at støtte sig 
til, medens Tiberius og hans Senat gjorde til Majestætsforbry- 
delse hvad de vilde og dømte efter eget Lune. 
I en anden Henseende sporer man ligeledes Indflydelsen af 
nordisk Retsfølelse i den laxmandske Sag. Medens Romerretten 
anordner Confiskation af Arvingernes Gods ligefrem som en 
Straf over den afdøde Majestætsforbryder, saa har Rigsraadets 
Dom vel ogsaa henstillet den som en Straf”), men tillige som 
en Erstatning for den Skade, Kongen og Riget havde lidt ved 
Laxmands Forræderi. Dette laa unegtelig dansk Forstand og 
Retsfølelse nærmere. Hvad brød det danske Folk sig om Ulpian 
og Justinian? Det maatte spørge: hvorledes kan Sag reises 
imod den Afdøde? hvorledes kan Godset, der jo ikke længer er 
") Denne Dom er i Udtog optaget i en Herredagsdom af 12te Juni 1572, i 
Rosenvinges Udvalg af Gamle danske Domme III, S. 153. —70gsaa en 
om og ringe Deel af Laxmands eget Gods er kommet tilbage til Arvin- 
gerne, nemlig de Gaarde og Grunde, han 1501 havde givet til Vor Frue 
Alter i St. Nicolai Kirke i Kjøbenhavn. Disse reklamerede Sønnesønnens 
Enke i Henhold til den store Reces af 30te October 1536, der tillod Adelen 
at tage det Vicariegods tilbage, som var givet for Messer, og som 
den kunde bevise med Brev og Segl at være ret Arving til. Godset blev 
hende virkelig ogsaa tilkjendt ved Herredagsdom af 1559; men dette 
Gods har altsaa ikke været confiskeret. See Rosenvinge, Gamle danske. 
Domme II, 274. 
””) «Det er uhørligt, at vi skulde tilstede og lide, at saadanne Gjerninger, 
som Hr. Povel Laxmand gjort haver imod Hans Naade, skulle blive 
upinte.» 
