86 
hverken nyde eller undgjælde hverandre efter denne Dag.» Des- 
uagtet kom Kongens Dom til at lyde saaledes: — «da bør for- 
skrevne Blasius derfor at staae sin Ret og miste sin Hals; 
desligeste og samme Anne Hansdatter, som saa haver skændelig 
og uærlig ligget i slig aabenbarlig Hoer og saa haver foragtet 
og forhaanet hendes Ægtemand og Husbonde, hende bør derfor 
og at døe og sækkes udi en Sæk efter Keiserloven”) m. m.» 
Saaledes som denne Dom nu foreligger i Rosenvinges Ud- ” 
gave, synes det efter den stilistiske Sammenhæng nærmest kun 
at være Kvindens Straf, der bestemmes efter «Keiserloven»; 
men derved bliver Anvendelsen af den fremmede Straffelov 
endnu mere paafaldende. 
Efter den indtil da gjældende Talebrug maatte man ved 
Keiserloven ligefrem forstaae den romerske Ret, dersom der 
ikke 4 Aar før denne Dom var paa Rigsdagen i Regensburg 
1532 udkommet en ny Straffelov for det romersk-tydske Rige, 
Keiser Carl den Femtes «Peinliche Gerichtsordnung». Det maa 
nærmest være denne, her er meent; men den støtter sig heelt 
igjennem til Romerretten, og anerkjender den som Rigets egen 
gjældende Lov, hvor den ikke udtrykkelig indsætter nye Bestem- 
melser. Spørgsmaalet bliver da, om Justinians Lovbog er i 
dette Tilfælde middelbart eller umiddelbart kommet til Anvendelse 
i en dansk Misgjerningssag, og overhovedet hvorledes man skal 
forklare sig en såa paafaldende Dom som den, der fældedes i 
Aalborg 1537. 
Dersom denne havde begrundet Blasius's Straf paa Keiser- 
loven, vilde den have havtJustinian fuldstændig paa sin Side; 
thi Romerretten sætter Halshugning som Straf for den Mand, 
der overbevises om at have brudt en Andens Ægteskab ”); der- 
imod trues Kvinden intetsteds udtrykkelig med Livsstraf; kun 
") Kolderup-Rosenvinge, Udvalg af gamle danske Domme, I, S. 62, Nr: 36, 
jfr. Fortalen VIII og Rettelserne til dette Bind. 
") Instit. IV—XVIII—4; Codex IX—IX—29 22. Novella 134 cap. 10. 
