88 
Straf ”).  «Keiserloven», forstaaet om Romerretten, har altsaa 
ikke Livsstraf for Kvinden; og forstaaer man Ordet om Keiser 
Carls Straffelov, har denne hverken for Kvinden eller for Manden 
nogen bestemt Straf, ikke af Forglemmelse eller Skjødesløshed, 
men udentvivl fordi den ikke har villet sætte Livsstraf for et- 
hvert Ægteskabsbrud, men heller ikke villet udelukke dens An- 
vendelse i særdeles graverende Tilfælde. At Udtrykkene i den 
Carolinske Lov ere nøie og gjentagne Gange overveiede, bliver 
ret indlysende ved en Sammenstilling af Loven selv med Forar=- 
beiderne, den Bambergske »Halsgerichtsordnung» af 1507, mater 
Carolinæ som den med Føjie kaldes, og de to Udkast til selve Kei- 
serens Lov af 1521 og 1529”), hvorved det viser sig, at Lov- 
giveren kun efter lang Betænkning er kommen til den fra Romer- 
retten afvigende Ligestilling af begge Ægtefællers Ret: først 
ved den endelige Redaction har han givet Hustruen samme Ret 
til criminel Klage, som Romerretten og det første Udkast til 
Carolina giver den fornærmede Ægtemand, men ikke Hustruen 
imod Manden og hans Medskyldige. 
Men unegtelig kunde Ordene i det anførte Lovsted give An- 
ledning til den Opfattelse, at Kvinden skulde straffes ikke alene 
saa vel som, men ligesom Manden; naar Loven da henviser 
til Romerretten, der afgjort sætter Livsstraf for denne, laa den 
Slutning, at Kvinden ligeledes burde miste Livet, nær nok til at 
forklare, hvorledes Kong Christian den Tredie og hans Raad 
kunde mene i «Keiserloven» at have Hjemmel for at idømme 
Anne Hansdatter Livsstraf. At hun dømmes til Drukning har 
sikkert ikke været meent som en Skærpelse af Straffen; men den 
valgte Straffemaade afgiver Beviis paa, at Dommeren virkelig har 
havt den Carolinske Straffelov for Øie. For Ægteskabsbrud 
nævner denne vel ligesaalidt Drukning som nogen anden Straf, 
men derimod for andre Forbrydelser som den almindelige Straf 
”) Constitutio Carolina crim. cap. 219 i Zoepfl's Udgave p. 258. 
”) I den nævnte Udgave S. 47, 162. 
