er 
Man skulde ved første Øiekast have ventet at see Romer- 
rettens Indflydelse stige efter Reformationen, da Fundatsen af 
1Ode Juni 1539 for det gjenoprettede Universitet gjør den til en 
fast Læregjenstand, idet den paalægger den juridiske Professor 
at læse over Justinians Institutioner — «ihvorvel vi», tilføjes der 
dog, «i disse Riger ikke følge romersk Lov og Vedtægt, da vi 
have vore egne»; — og Fundatsen foreskriver tillige, at den Ju- 
rist, Kongen muligen desuden vil lønne ved Universitetet, skal 
holde Foredrag over Partier af Pandekterne og Codex. Derimod 
omtaler den ikke danske og norske Love som Forelæsnings- 
gjenstand. 
Men dog har netop Reformationen trængt den fremmede 
Rets umiddelbare Anvendelse tilbage ved at lægge Magten ude- 
lukkende i Kongens og et verdsligt Rigsraads Haand. Med 
Prælaternes Fald forsvandt de lovlærde Juristers Magt ikke alene 
fra Landets Regering, men ogsaa fra dets Domstole; og den 
indenlandske Lovgivning paa Grundlag af Rigets ejendommelige 
Retsforfatning udviklede sig kraftigt i en Række af Lovarbeider 
ved de tre første evangeliske Konger og deres Rigsraad. Først 
efter Aristokratiets Fald kom studerede Jurister atter til betydelig 
Indflydelse. 
