235 
af Sapor. Den russiske Forf. er ikke af den Mening, at dette 
Udsagn bør foretrækkes for de andre gamle Forfatteres. I det 
Resultat, han uddrager af de armeniske Skribenter med Hensyn 
til Narses (p. 149), har han ikke giort giældende, at denne var 
en Søn af Sapor I, og i den genealogiske Tabel over Sassa- 
niderne, han har construeret efter de armeniske Kilder (p. 235), 
findes Narses opført som en Søn af Vahrah (Varahranes Il), 
medens det ikkun ved Punkter er antydet, at der haves en 
anden Beretning om, at han var Sapors Søn. Forf. har for- 
modentlig troet, her at burde holde sig til det hidtil Antagne, 
fordi det, der meddeles hos de armeniske Historieskrivere om 
de 8 første Sassanider, er unøiagtigt og mangelfuldt; Regenterne 
mellem Sapor I og Narses omtales ikke hos dem (ikke før af 
den syriske Patriarch Michael i det 12te Aarh., p. 140-141), 
men Narses følger umiddelbart efter Sapor. Det staaer i en 
naturlig Sammenhæng hermed, at Narses blev antagen for en 
Søn af Sapor I, og der var saaledes for den russiske Forf. 
Grund til, ikke at tillægge denne Meddelelse Troværdighed. 
Da det imidlertid af Indskriften paa Monumentet med Sikkerhed 
fremgaaer, at der blandt Kongerne af det sassanidiske Dynasti 
har været en Narses, som var en Søn af Sapor I, er det for- 
meentlig mere sandsynligt, at den armeniske Forfatters Be- 
retning er den rigtige, og at Narses, der kom paa Thronen efter 
Varahranes Ill, var en Søn af Sapor I. Det er altsaa efter 
Rimelighed denne Konge, som er afbildet paa Monumentet. 
Der kunde vel indvendes herimod, at Kongens Krone paa dette 
er af en anden Form end påa de Mynter, der ifølge Omskriften 
ere prægede af Narses; thi de sassanidiske Konger ere paa 
Klippe-Skulpturerne fremstillede hver med sin eiendommelige 
Hovedprydelse, svarende til den, der sees paa Mynterne. Men 
der bør dog ikke lægges for megen Vægt paa denne Uovereens- 
stemmelse. 
