240 
stedse regnede fra 4" Orionis). Igjennem en stærkt krummet 
Bue med Convexiteten Vest paa, sætter den begge Taagerne 
direkte i Forbindelse med hinanden; dens Midtlinie kan til- 
nærmelsesvis rigtigt afsættes paa Herschels eller Bonds Kort 
efter følgende Tal: 
AR Decl. | AR Decl. 
ET HE EET E NYRERNE TEEN TE 
BUS 79U ln hegn] ven ur øgle opbag 
rat fab se. 990; 0 7370, nale Er RE] 
Det midterste og svageste Baand udskilles af Orionstaagens 
Hovedmasse omtrent i Punktet — 395 + 650”, og det forener 
sig "omtrent under samme Rectascension med den før nævnte 
Green, længe førend samme har naaet c-Taagens Parallel. Det 
passerer Vest forbi "+ 423 og 438 af P. G. Bonds Catalog (resp. 25 
og 31 hos Sir J. Herschel), medens + 398 (D) derimod er ind- 
hyllet i Taage. 
Det tredie Baand er uden al Tvivl lettest at kjende paa 
Sydsiden: det udgaaer fra selve Hovedtaagens Regio Picardiana, 
sætter denne, ganske saaledes som Sir J. Herschel har seet og 
skildret det paa d. G. H.'s Forbjerg, i Forbindelse med Nebula 
Mairani, passerer derpaa Vest forbi denne, og strækker sig til- 
sidst, uden synderligt at afvige fra den oprindelige Rectascen- 
sionscirkel, indtil Parallelen + 1770”, hvor den udmunder i 
c-Taagen. 
Idet jeg forbeholder mig at angive det ovenfor i al Korthed 
Fremsatte tilligemed Andet udførligt i Afhandlingen, skal jeg 
her indskrænke mig til at bemærke, at ingen af de udgivne 
Fremstillinger af Orionstaagens ydre Regioner, navnlig af dens 
Nordostside, synes mig at komme Sandheden saa nær, som 
Sir John Herschels af 1837 i Capreisen. Det er derfor van- 
skeligt at forstaae, hvorfor man endnu nyligt har kunnet yttre 
Tvivl om Rigtigheden af Forbindelsen imellem Reg. Picardiana 
og Neb. Mairani og om Tilstedeværelsen af de omkringliggende 
a 
