250 
Men i hvert Tilfælde er det sikkert, at en Mængde meget 
lignende Sager findes nedlagte i samtidige Grave, som ere spredte 
over hele Danmark, hvorved det viser sig, at disse charakteri- 
stiske Gjenstande ikke kunne være indkomne alene ved tilfældige 
Besøg eller Angreb af Fremmedé.  Mosefundene afgive snarere 
fornyede Vidnesbyrd om, hvor mægtig den romerske Culturs Ind- 
virkning har været paa vort fjernt og afsides liggende Fædreland, 
selv om der ogsaa her, som i tilgrændsende sydligere og vestligere 
Egne, forud har hersket en ulige højere og mere selvstændig Ud- 
vikling, end man tidligere har været tilbøjelig til at anerkjende "). 
Jo flere imidlertid af de særegne Mosefund, der efter- 
haanden kom for Lyset, og jo mere den almindelige Opmærk- 
somhed, navnlig ved Engelhardt's Beskrivelse af Thorsbjerg- 
Fundet (1863), var bleven vakt for den ejendommelige, indbyrdes 
Lighed imellem dem, desto ivrigere maatte man naturligviis 
søge at udfinde en rimelig Forklaring af Aarsagen til saa hyppige 
og saa vidtstrakte, eensartede Nedsænkninger. Engelhardt havde 
endnu i Thorsbjerg-Bogen (1863) ikke turdet sige Andet, efter 
først at have berørt, men igjen forkastet en religiøs Forklarings- 
maade”), end at «Mosefundenes Folkefærd har havt Bo her i 
Landet, og at det ikke blot er en Følge af uheldige Forsøg" paa 
at erobre Landet, at det har efterladt sig de talrige Minder, 
der findes paa mange Steder i hele Landet». (S. 76.) En ung 
fransk Lærd, Mr. E. Beauvois, som i længere Tid havde op- 
holdt sig her, for at studere vore Oldsager og vor Historie i 
det Hele, og som derefter i «Revue Contemporaine» (for Aar 
1863—1865) gav en interessant Udsigt over det archæologiske 
1) Jævnfør ogsaa Tacitus' Ord om Germanerne: «gaudent præcipue fini- 
timarum gentium donis, qvæ non modo a singulis, sed publice mittuntur: 
electi eqvi, magna arma, phaleræ torqvesqve, lam et pecuniam accipere 
docuimus.» (De Germania cap. 15). 
See Side 75, Anmærkning: «Grunden til Nedlægningen kunde søges f. Ex. 
i en Forestilling om, at det nedgravede Gods kom dem tilgode, der havde 
nedgravet det, i det kommende Liv. Man veed, at Asafolket havde en 
slig Overtro. » 
2 
Ra 
