… 251 
Studiums Standpunkt her i Landet, yttrede med Hensyn til disse 
Mosefund, «at der kun var een eneste Hypothese, som kunde 
forklare alle de særegne Omstændigheder ved dem, og den var 
saa naturlig, at man skulde have troet, at den maatte have 
påatrængt sig de skarpsindige Forfattere, som havde behandlet 
dette Spørgsmaal». Hans Mening var nemlig, at Moserne fordum 
vare hellige Søer, der afbenyttedes af Reidgoterne som fælles 
Begravelsessteder, i hvilke man nedkastede, hvad Liigbaalet 
havde efterladt af Aske og forskjelligartede Gjenstande; «men 
da det (tilføjer han) var at befrygte, at Vaaben og Smykker, 
naar de nedsænkedes i altfor god Stand, skulde lokke Folks 
Begjerlighed, gjorde man sig Umage for at bøje og brække dem, 
for saaledes at gjøre dem uskikkede til fremtidigt Brug» "). 
Alter her har en religiøs Forklaringsmaade foresvævet, ja 
endog meest tiltalt Forfatteren. Med Engelhardt”) maatte man 
imidlertid være ganske enig i, at en slig Søkirkegaards Theori 
umulig vilde kunne løse Spørgsmaalet, især da Forekomsten 
af altfor mange Sager (t. E. Slagterapparater, Huuskar, Landbrugs- 
gjenstande m. M.) vedblev at være lige uforklarlig. Men efterat 
jeg længe havde syslet med den Formodning, at noget Reli- 
giøst upaatvivlelig maatte ligge til Grund for Mosefundene | — 
en Tanke, som ogsaa i sin Almindelighed, tildeels mig ganske 
uafvidende, næredes af Andre, t. E. af den nu afdøde Pastor 
Clausen til Gettorf i Slesvig, af Professor, Dr. Manicus i Flens- 
borg og af afdøde Kammerjunker Gyllenstjerna til Krapperup i 
Skaane — modnedes den Overbeviisning hos mig, at Mosefundene 
vare Minder om de Offringer af Bytte, som flere Folk 
i Oldtiden pleiede efter vundne Slag af Taknemlighed at hen- 
give til Guderne, og som da formeentlig maatte være ned- 
lagte i daværende hellige Søer. En mærkelig Bekræftelse paa 
1) Revue Contemporaine. XIVe Année.  Deuxiéme Série. Tome XLIII. 
(LXXVIIIEe de la collection) 31 Janvier 1865. 2e Livraison pag. 231. 
?) See hans Bemærkninger i Illustreret Tidende for 28de Mai 1865. 
Nr. 296. S. 284. 
19” 
