256 
maniske Folk"), men det er høist sandsynligt, .at man ved de 
ophængte, gabende Hestehoveder i Varus' Leir har villet yder- 
ligere kraftiggjøre en grum Besværgelse eller Forbandelse over 
Romerne, netop ligesom Egil Skallegrimssøn henimod Heden- 
skabets Slutningstid i Norge ved at fæste et Hestehoved paa en 
Stang reiste «Nidstang» og vendte Nid saavel mod Kong Erik 
og Dronning Gunhilde som mod Landvætterne, at disse ikke 
skulde finde Ro, før de havde forjaget Erik og Gunhilde af 
Landet; den ved slige Leiligheder brugelige Trylleformular ind- 
gravede derhos Egil med Runer paa den opstillede Stang. Samme 
Troldom øvedes i Oldtiden ogsaa i Danmark og paa Island, hvor 
det endog ved Lov var forbudt at nærme sig til Øen med 
gabende eller opspilede Hoveder paa Skibsstavnene, for at ikke 
Landvætterne, som ydede Land og Folk Beskyttelse, derved 
skulde skræmmes og forjages; ja selv hos Grækere og Romere 
var en tilsvarende overtroisk Frygt for afskaarne Hoveder 
af Heste almindelig raadende, hvilket unægtelig end mere 
styrker den ovennævnte Opfattelse af Germanernes, ved slige 
Hoveder tilsigtede Besværgelse ”). 
I Lighed med de paa Kamppladserne ved Årausius og i Teufo- 
burgerskoven saaledes afholdte store Takke- og Besværgelses- 
offringer synes det iøvrigt at have været almindelig Skik hos 
saagodtsom alle Folk i Oldtiden, efter vundne Slag at vise Tak- 
nemlighed mod Guderne ved mere eller mindre vidtstrakte 
Offringer af Fanger og Bytte. De gamle Hebræere havde endog 
et eget Ord («kerem»= ao: Band, Forbandelse), hvormed de be- 
tegnede det til Offer for Guddommen bestemte, fra Fjenderne 
vundne Bytte, og det var i Henhold til denne forudgaaede, reli- 
1) Grimm: Deutsche Mythol. (3te Ausg. 1857) «Opfer» p.41—50. «Pferde» 
p. 621—630 jfr. 800—801. Om Frankernes Sværgen ved Hoveder af 
Dyr, navnlig Hestehoveder: Concil. Aurelian. IV. anni 541. can. 16 hos: 
Mone: Geschichte des Heidenthums Il. 139. 
2) Egils Saga cap. 60 p. 389. Saxo Lib. V. ed. Muller I, 203 og Il, 147 
—148. Landnamabok Pars IV cap. VII. 
