259 
at vore særegne Mosefund fra den ældre Jernalder virkelig hid- 
røre fra Takke- og Besværgelsesoffringer efter vundne Seire, 
er det aldeles klart, at et Sted, hvor der saaledes i Oldtiden 
er vundet en stor Seir og hvor en med betydelige Offringer 
forbunden Seirsfest er bleven holdt, maa derefter være blevet 
ganske særlig anseet, at den Sø eller Mose, hvori Offringerne 
til Guderne højtidelig og omhyggelig nedsænkedes, derved maa 
være bleven helliggjort, forsaavidt den ikke i Forveien var det, 
ja at der paa Bredden eller dog i Nærheden af den kan være 
bleven opreist et Gudehuus til Ære for Stedets Skytsgud ”), lige- 
som der i senere Tider paa Slagmarker af taknemlige Seirherrer 
saa ofte byggedes Capeller til Guds og Helgeners Ære. Paa 
denne Maade vilde det ganske simpelt kunne forklares, at Moser, 
der have gjemt Fund af den nævnte eiendommelige Art, bære 
Navne som Thorsbjerg, Balsmyr og Vimose (af vé 9: hellig) 
og at de i dem nedlagte talrige, tildeels kostbare og i flere Til- 
fælde store Gjenstande (t. Ex. Baadene med deres Ladninger i 
Nydåms-Mosen) gjennem saa lange Tider af Hedenskabet ere 
forblevne henliggende urørte. 
Men da Seirsoffringer, som ovenfor godtgjort, jævnlig ere 
blevne høitideligholdte, idetmindste i en stor Deel af Europa, 
var det at vente, at Spor af dem maatte være at finde udenfor 
vort Norden. Dette er ogsaa ganske rigtig Tilfældet. Fra 
Nordengland berettes, at indenfor en gammel, vidistrakt med 
Volde omgiven Leirplads ved Stanwick i Yorkshire — et Sted, 
hvis Beskrivelse strax henleder Tanken paa Varus' Leir — fandtes 
i en Fordybning («pit») en heel Mængde Stumper af itubrudte 
Vaaben, Ringbrynjer, Spænder, Beslag, Hestetøj m. M., som Alt 
var nedlagt samlet i Nærheden af store Jernbaand, der for- 
meentlig havde været benyttede som Hjulskinner. Ikke alene 
1) Da t. Ex. Romeren Vitellius ved Aar 70 besaae Valpladsen mellem Cre- 
mona og Brescia, hvor Otho's Tilhængere vare blevne slagne, og hvor 
endnu Dynger af Liig og Vaaben henlaae, hedder det hos Tacitus: Hist. 
ll. 70, at han i sin Glæde «instaurabat sacrum dis loci». 
