47 
(117—138) Regjeringstid. Til denne Tid henføres overhovedet 
de gnostiske Hæretikeres Fremkomst, og blandt disse maa 
Basilides ansees for een af de ældste, idet han betegnes baade 
af Eusebius i hans Chronicon til A, 133 og af Hieronymus 
Catal. Script. 21 «som den, fra hvem Gnostikerne stamme». 
Af Euseb. h. e. IV, 7 vide vi, at allerede under Hadrian for- 
fattede Agrippa Castor et Gjendrivelsesskrift af Basilides' 
Lære. Denne maa altsaa endnu inden Hadrians Død have havt 
Leilighed til at udbrede sig og udøve Indflydelse, forinden Agrippa 
følte sig foranlediget til at bestride den. Ifølge Hieronymus 
Catal. 21 (Mortuus est autem Basilides, a quo Gnostici, in 
Alexandria temporibus Adriant; qua tempestate et Cochebas, 
dux Judaricæ factionis, Christtanos varris supplicns enecavtt) 
måaåa man antage, at Basilides' Død falder sammen med Bar- 
Cochbas Christenforfølgelse (altsaa mellem 132—135 eft. Chr.). 
Dermed kunde det synes at stride, at Clemens Alex. Strom. VII, 
17 siger, at de ældste Gnostikere ere optraadte sildigere end 
Apostlene, «idet deres Levetid udstrakte sig fra Hadrians Tid 
indtil den første Antoninus (138—161 eft. Chr.), saaledes som 
Tilfældet var med Basilides, omendskjøndt denne roser sig af, 
at have havt Glaukias, Petrus' Hermeneut, til Lærer.» Imidlertid 
maa man erindre, at Clemens paa det anførte Sted bestræbte 
sig for, ligesom overhovedet Kirkefædrene"), at godtgjøre, hvor- 
ledes Gnostikerne med deres falske Lære vare yngre end 
Apostlene (og at altsaa den apostolisk-kirkelige, ikke Gnosti- 
kernes, Lære var den oprindelig sande christelige Lære). Om 
ogsaa Clemens vidste, at Basilides var død henved 135, kunde 
han derfor gjerne, naar han ikke strængt urgerede Ordene, be- 
tjene sig af hiint Udtryk. Men, naar Basilides døde omtrent 
135 — og formodentlig ikke var nogen ung Mand, siden han i 
1) Slg. Iren. V, 20: Omnes ii (hæretici) posteriores sunt quam episcopi, 
quibus apostoli tradiderunt ecclesias. — Hegesippus hos Eusebius h. e. 
IVR22: 
