Be 
Baade Rettroende og Hæretikere beraabte sig paa Apostles og 
ÅAposteldisciples mundtlige Underviisning, men hine paa den af 
alle Apostle Menighederne forkyndte Prædiken, disse paa visse 
enkelte Apostles og Aposteldisciples hemmelige Meddelelser til 
nogle faa Udvalgte. Saaledes angav Basilides Apostlen Matthias 
og Apostlen Peters Discipel Glaukias, Valentinus Apostlen 
Paulus” Discipel, Theodas (Strom. VII, 17), de naasseniske eller 
ophitiske Gnostikere Marianne eller Mariamme, en Qvinde, 
hvem Jacobus, Herrens Broder havde underviist (Philosophum. 
V, 7; Miller p. 95, X, 9. Miller p. 314), som Hjemmel for den 
dybere og hemmelighedsfulde Kundskab (Gnosis), hvoraf de 
roste sig at være i Besiddelse fremfor den almindelige Kirkes 
Tilhængere. Derfor kunne de Steder hos Hippolyt og mange 
andre Kirkefædre, hvor der anføres, hvad Basilides, Valen- 
tinus, Herakleon, Theodotus, Cerdo, Marcion etc. have sagt, ikke 
være hentede fra selve disse Gnostikeres Skrifter, men fra 
Skrifter af disses Disciple til en senere Tid. 
Denne Slutning kan forsaavidt med Rette kaldes en petztro 
principii"), fordi der her sættes som vist, hvad der netop skulde 
bevises, nemlig at de Christne indtil Midten af Zdet Aarh. ikke 
have tilkjendt det Nye Testamentes Skrifter nogen Anseelse som 
hellige Skrifter. 
Thi her er et Spørgsmaal, som navnlig i nyere Tid har 
fundet en meget forskjellig Besvarelse. 
Det var længe og er vel endnu hos Fleerheden af de Christne 
en herskende Forestilling, at det Nye Testamentes Skrifter fra 
den Tid, da de alle vare forfattede, — efter den almindelige 
Mening inden Udløbet af det første christelige Aarhundrede — 
havde udgjort en Samling, der nød samme Anseelse og sattes i 
lige Classe med det Gamle Testamentes Skrifter, hvilke der til- 
lagdes af de Christne en særegen Autoritet som guddommelig 
inspirerede og i denne Betydning hellige Skrifter. Men om en 
1) Saaledes af Hofstede de Groot. a. St. S. 77 Anm. 
