70 
da har det viist sig, at hiin Paastand dog ikke er ubetinget 
sand. Allerede i et Skrift, der, om det ogsaa med Urette bærer 
Navn af Barnabas” Brev, dog efter de nyeste og grundigste 
Undersøgelser måa antages at hidrøre fra det andet christelige 
Aarhundredes første Decennier (s, Weizsåcker: Zur Kritik des 
Barnabasbriefes aus dem Cod. Sinait. 1863) fandt man (c. IV i 
den gamle latinske Oversættelse) Ordene af Matthæusevangeliet ") 
XX, 16 og XXII, 14: Multr vocatr, pauer electt indledede med den 
Formel: szcut scriptum est. Denne Citationsmaade ved et Skrift- 
sted af det nye Testamentes Bøger var imidlertid såa ene- 
staaende hos christelige Skribenter før Midten af Zdet Aarh., 
at man troede sig beføiet til at ansee den for at hidrøre fra 
den senere latinske Oversætter, som havde indskudt sin 
Tids Citationsmaade af nytestamentiske Bøger foran de citerede 
Ord. Men da ved Tischendorfs Opdagelse af den Sinaitiske 
Codex i Aaret 1859 ogsaa den hidtil ubekjendte græske Text 
af Barnabasbrevets første Capitler droges for Lyset, fandtes deri: 
ag yéyounter ?), ved de paagjældende Ord; hvorved det altsaa 
godtgjordes, at Forfatteren til Barnabas' Brev havde citeret 
Matthæusevangeliet som «Skriften», ganske i Lighed med 
Citationer af det G. T.'s Bøger. 
Om ligeledes Opdagelsen af den græske Text til Polycarps 
Brev til Philippenserne c. XI, hvor det hedder: Vw hs sertp- 
turts dictum est: Irascimint et molite peccare, et: Sol non 
occidat super tracundiam vestram vilde kunne fjerne Mistanken 
om, at Udtrykket: «ut rs scrøpturis dictum est», skulde, som 
man har meent”), kun være Oversætterens Tilsætning, kan man 
ikke vide. Saaledes som den latinske Text nu lyder, er her et 
1) Thi ikkun i dette Evangelium og ikke i noget andet Oldtidsskrift finder 
man: IZoXAot yde stor xAntoi, Okiyor d& &xkextot. I IV. Esr. 8, 3, hvortil 
Nogle have villet henføre Citatet hos Barnabas, læses: Multi quidem 
creati sunt, pauci autem salvabuntur). ; 
2) meoseyæuev urnmote wS yéygwumTav mokkoi xhytot, okiyov då éxhextoi. 
3) Saaledes Credner, Beitr. z. Einl. in die bibl. Schriften LÆS 2L: 
