al 
stoliske og nærmestapostoliske Kirkes Bevidsthed. Derfor skal 
det først til denne sildigere Tid kunne antages at' være affattet, 
men da ogsaa strax ved sin Udbredelse have vundet Anerkjen- 
delse som apostolisk Værk. Men, naar det nu viser sig, at en 
Mand, der havde været Apostlen Johannes” Samtidige, allerede 
har, maaskee endog kun ti Aar efter Apostelens Død, henviist til 
et Evangelieskrift, der paa det Bestemteste angiver hiin Apostel 
om ikke udtrykkelig som sin Forfatter saa dog uafviselig som sin 
Hjemmelsmand !), og den ovennævnte Mand ved Paaberaabelse 
af dette og flere andre Skrifter, der stode i Anseelse hos de 
Christne, har søgt at godtgjøre sin fra den almindelige kirke- 
lige Tradition afvigende Lære som christelig og apostolisk; 
naar vi fremdeles see, hvorledes netop dette Evangelieskrift 
fremfor noget andet med Forkjærlighed vedbliver at benyttes 
og misbruges til den evangeliske Sandheds Forvanskning af 
Basilidianer , Valentinianer og andre Kirkens meest frygtede 
Modstandere blandt Hæretikerne — kan der da tænkes nogen 
anden Grund til at Kirken havde optaget og vedblev at be- 
holde hiint Evangelieskrift i sin Samling af nytestamenllige 
Bøger, uden fordi dets apostoliske Autoritet støttede sig påa 
sikkre historiske Vidnesbyrd derom ? 
Men til dette Resultat vil man komme, ogsaa uden at man 
behøver med Baur og hans Skole at antage en saa stor Kløft 
mellem den christelige Menigheds dogmatiske Bevidsthed i Tiden 
før og efter det Zdet Aarhundredes Midte, og uden at billige 
de Præmisser, som de baurske Theologer ville gjøre gjældende. 
Thi det Princip, hvorfra disse gaae ud, nemlig at de forskjellige 
Opfattelser af en stor Idee, der træder ind i Verden, kun suc- 
cessivt udvikle sig af hverandre, saa at dens fuldkomnere, 
renere og høiere Tilegnelse allerede skal afgive et tilstrækkeligt 
Kjendemærke paa sin meget sildigere Oprindelse, gjendrives af 
7) Her bortsees fra det ”omtvistede Vidnesbyrd i Joh. XXI, 24. Derimod 
slev XIX 35: (267 XI E 
6 
