83 
ved de sindrigste Gombinationer havde troet sig beføiet til at 
paastaae det johaunneiske Evangeliums Affattelse i den sidste 
Halvdeel af det det Aarh., Fremdragelsen af det ovenom- 
handlede Vidnesbyrd af Basilides foranledigede en ny Revision 
af Vidneforhøret over det fjerde Evangelium, hvis Kkesultat blev, 
at endeel af de Vidnesbyrd, hvilke man havde frakjendt saagodt 
som al Betydning for det omhandlede Spørgsmaal, viste sig i 
et ganske andet Lys, saa at man kom tilbage til den gamle 
Erkjendelse, at det fjerde Evangelium, i Henseende til udvortes 
Bevidnelse ingenlunde staaer tilbage for de tre synoptiske. 
Men her viser det sig imidlertid, hvorlidt afgjørende dog til- 
sidst de udvortes Vidnesbyrd alene ere for Spørgsmaalet om det 
johanneiske Evangeliums Authentie. Thi foruden dem, der som 
Keim (Geschichte Jesu von Nazara S. 121—136) ganske for- 
kaste dets historiske Troværdighed, uagtet de godkjende de ud- 
vortes Vidnesbyrd for det fjerde Evangelium som aposto- 
lisk og johanneisk, finde vi i den nyeste Tid andre Theologer, 
der, skjøndt de ikke blot anerkjende de udvortes Vidnesbyrd 
for det fjerde Evangelium, men ogsaa betragte det som en 
højst viglig Kilde for Jesu Historie, dog af Hensyn til indre 
Grunde ikke anerkjende det som umiddelbart og directe 
Værk af Apostlen Johannes!). Hvad der nemlig ved 
') See Weizsåcker, Untersuchungen uber die evangelische Geschichte, 
ihre Quellen und den Gang ihrer Entwickelung, Gotha 1865. S. 297: 
«Nach allem diesem uberwiegen die kritischen Grunde, welche uns das 
Evangelium auf einen apostolischen Ursprung zuruckfåhren heissen, 
oder vielmehr -die Beschaffenheit der Schrift erklårt sich am natårlichsten 
unter der Voraussetzung dieses Ursprungs.  Damit ist aber noch nicht 
gesagt, dass der Apostel, welchem wir dasselbe zuschreiben, es selbst 
niedergeschrieben habe; es kann unter seiner Leitung von einem Schuler 
geschrieben sein, oder aber nach seinen Vortrågen oder Aufzeichnungen 
in der Gemeinde verfasst. Alle Grinde, welche fur die apostolische Her- 
kunft sprechen, bleiben hiebei unberuhrt, sobald man annimmt, dass die 
Abfassung sich streng an seine Mittheilungen anschloss. Noch im 
zweiten Jahrhundert bestand eine Erinnerung [jvfr. Muratori, Fragment. 
incerti scriptoris de canone Lin. 10—16; Clemens Alexandrinus hos 
Euseb. VI, 14], nach welcher das Evangelium gewissermaassen das 
