110 
Efter at Bogen er udkommen i Trykken har Conferentsraad 
Madvig under Gjennemlæsningen fundet Leilighed til nogle Be- 
mærkninger, som han velvillig har meddeelt mig og tilladt mig 
at tilføje som et Tillæg. Det kritiske Materiales Usikkerhed 
gjør, at ogsaa han mange Gange kun har kunnet fremsætte en 
Formodning eller antyde Retningen, hvori der synes at burde 
søges, men flere Steder ere de foreslaaede Rettelser saa ind- 
lysende at de ubetinget bør optages i Texten. Saaledes: 
Char. 8 (Side 12, Lin. 27) møg &ysrc megi Ttoids &imsiv 
xærvov skal være: møs Syse msQi tod Tv sbæsiv xærvov; 
«Hvordan har Du det med (Hensyn til) at fortælle noget Nyt? 
Hvordan har det sig for Dig med lidt Nyhed?» 
Char. 22 (Sid. 26, 9) &æiypawag uiv avtod To Ovou& havde 
jeg rettet til &riyoæwas und” avtov td Ovouæ, og meent, at 
Gnieren, da han var nødt til at indvie et Slags Monument til 
Erindring. om, at hans Chor havde seiret, havde opsat et Bræt 
med Angivelse af Aaret og Phylens Navn, men ikke engang havde 
tilføjet sit eget Navn, da han i Grunden skammede sig ved et 
sligt Monument. Madvig mener, at det vilde dog næppe engang 
en saadan Gnier kunne gjøre. Der vilde ogsaa kræves en anden 
Ordstilling: ugdå cd dvoua åémiygawac. Der har sikkert staaet 
åmiygdwas uélavi tå dvoua. (Af avr 10 har Afskriveren gjort 
avtov). Det er ikke et Marmormonument, hvori Navnet ind- 
hugges, men et Bræt, hvorpaa det males med sort Farve. 
Char. 23 (Sid. 27, 23—24) gidocogpsiv m90o0onxs. Jeg havde 
skrevet øc giloc øv mAsiv 7 mQ00nxE. Madvig har ingen Tvivl 
om, åt jeg har truffet Meningen, men han holder sig nærmere 
til Haandskrifterne og opnaaer en sandsynligere Form ved blot 
at rette gpslocompsiv til pidocg &lvar m, altsaa orræg und” vp 
évog Cvxopavrndij msgærégn pilkog svar 7 mQo0nzs Maxsddor. 
(Zvxopavtoruas sivat, in suspicione vocor esse). 
Char. 5 Slutn. (Sid. 10, 5) dorsgqov &rerowv émi tøv 
Jswuévæv havde jez med Ast antaget en Lacun og skrevet 
dmi tå sinsiv uva tåv Jsæuévwv. Madvig har sikkert Ret i, at 
KE me 
