tilJhörde ett varmare luftstreck, långsamt dragit sig 

 undan. Skogar af ek, fur och gran, (det sednare 

 trädslaget numera främmande för Brittannien) uppväxtoi, 

 hvilka nu finnas under snäckbankarna, medan faunan 

 blef allt mera lik den Nord-Amerikanska. Först ännu 

 längre fram skulle dot egentliga ishafs-klimatet inträdt, 

 för att sedan, i sin ordning äter lemna rum för ett 

 annat, i hvilket en något sydligare Hora och fauna 

 kunde trifvas.' Dessa ''glacialbeds'? träffas både i 

 östra och vestra Skottland, pä bada sidorna af norra 

 England, i Wales, genom en stor del af Irland och 

 pä ön Man. . Lagrens mäglighet uppnår 100 fot och 

 de sträcka sig från hafsytan ända till 1,000 fot der- 

 öfver. De motsvaras tydligen af de lager, hvilka i 

 Bohuslän, Wermland och Dalsland finnas öfver vat- 

 tenytan, med den skillnad likväl, att de svenska fos- 

 sila lagren bevisligen tillhöra ett längt kallare haf, 

 hvars motsvarighet måste sökas norr om Labrador och 

 sannolikast vid någon del af Grönlands vestkust. Ty 

 sjelfva Finmarkens fauna innehåller långt sydligare 

 elementer, än denna numera hos oss utdöda. 



Icke blott uti England och Skandinavlen finnas 

 dylika aflagringar. De af MmiCHisoN och Verneuil ') 

 vid Dvina-floden funna fossila mollusklager härstamma 



*) MuRCHisoN, Kussia and tlie Ural Mountuins, I, p. 329, 

 London, 1845, 4:o. 



