— 80 — 



dijgcn. Straxt intill ofvannamnde ställe fanns i en 

 Icrbädd, hvilken u})j)to;;s uiiiler niuddringcn vid hamn- 

 arbotct, icke så (a exemplar af Nucula glaciali;', all- 

 deles lika den, som nu på östra sidan af Atlantiska 

 hafvet icke anträffas förr än vid Spitsberoen. 



Det är dock icke ensamt ffJrekomsten af samma spe- 

 cies, som berättigar att anse den bohuslänska fossila fau- 

 nan identisk med någon y.f de inom arktiska regionen ännu 

 lefvande; äfven öfverensstammelsen i individernas all- 

 männa hibitus och relativa talrikhet leder till samma 

 resultat. Medan till exempel llhja truncala och Sa- 

 xicavcc ännu lefva vid Bohuslänska kusten, isjmnerhet 

 den förra scrdeles sällsynt, träffar man dem i ett helt 

 annat talförhållande och af en betydligt olika storlek 

 uti de fossila lagren, hvilka säkerligen till mer än -]% 

 utgöras af dessa båda arter. Den lefvande Saxicava 

 uppgår sällan i storlek till mer än I eller \ af den 

 fossila; till sin habitus är den lefvande formen tunn- 

 skalig, den fossilas skal är deremot flerdubbelt tjoc- 

 kare. För några år sedan yttrade en erfaren Mala- 

 kolog, att han ansåg den tjockskaliga Saxicava som 

 en utdöd varietet, ty ehuru man kunde från ishafvct 

 få stora exemplar voro de dock alltid tunnskaliga. På 

 Spitsbergen fann jag emellertid ännu lefvande och gan- 

 ska allmän just samma tjockskaliga form, som är ka- 

 rakteristisk för snäckbankarna. 



