— 90 — 



riije.< östra kust, enär hons-e dessa slag af afla^rinjjar 

 för afhandlingons ämne äro af mindre vigt, och öfvergär 

 frän do bevis, den organiska vorlden lemnar för anta- 

 gandet af ett arktiskt Skandinavien, till dem, livilka 

 leinnas af den oorganiska, det är, till de Erratl.s-ha 

 fenomenen. 



Har nemligen en gäng klimatet varit nog kallt 

 att sänka en så stor del af Skandinaviska höglandet 

 under snögränsen, att de derifrjm nedskjutande i.smas- 

 sorna kunnat nå hafskusten, så måste landet ovilkor- 

 ligen, sedan klimatet förändrats och jöklarne försvun- 

 nit, efter dessa lenina så tydliga spär, att. under en 

 fortsatt granskning af bergens ytor och de Öfversta 

 jordlagren, det ovilkorligen måste visa sig om sa vQ' 

 lil fallet. 



Om man tänker sig en jökel, hvilken som helst, 

 försvunnen från den trakt der den förut funnits, så 

 mäste dess fasta underlag, så snart b<'rgarten varit 

 tillräckligt härd att bibehålla intrycken, alltid befinnas 

 nfslij)adt och betäckt med refflor och fåror, f<ir såvida 

 tie ej genom vittringen hunnit utplanas. Afven må- 

 ste de slipade bergytorna hafva en mot fonden vet- 

 tande "stötsida*', d. v. s. vara åt det hållet mera af- 

 nötta och jemnslipadc än på det motsatta eller ^lä- 

 siilan", som varit mindre utsatt för våldet af de framåt- 

 skridande ismassornas oemotståndliga inverkan. RefT- 

 lorna måste sinsemellan, isynnerhet uti dalarne och 



