— 91 — 



pä öfversta delen af tle af.-Ilpado borgkullarno, vara 

 parallola och i allmänhet luf)a vinkelriitt emot den 

 bero;j,ke(lJas rigtning, hvarifiiin jökeln komiiiit. 



Jökeläsarne med sina utan all ordning sarnman- 

 hopadc massor måste äfven kunna spåras, om också 

 skymda af sednare fjeologiska föreändringar, liksom de 

 stora, mer eller mindre skarpkantiga erratiska block, 

 hvilka jökeln medför ifrån sitt ursj)rung. 



Närjöklarne efter CiiARP£NriP:iis uppträdande bllfvit 

 föremål för noggrannt studium, fann m.m att de äro 

 uti en ständig rörelse nedåt, lika väl och efter samma 

 lajiar som en flod, men en<last oändli"t mycket lånir- 

 sammare. Om orsakerna till denna rörelse har myc- 

 ket blifvit skrifvet; alla noggranna undersökningar 

 gifva emedlertid vid handen att den ej är lik en fast 

 massas glidande utför ett lutande plan, lika litet som 

 den kan tillskrifvas den antagna utvidgningen, när det 

 vatten, som genomdränker jökelisen, skulle frysa. 



När man undersöker det berg, hvarpå jökeln 

 fram^jkrider, finner man utan undantag, såsom redan 

 vid beskrifningen af Spitsbergens jöklar blifvit om- 

 iiämdt, mellan isen och den fa^ta hällen en mängd 

 grus och sand, till en stor del förmald till det finaste 

 stoft. Häraf blifva också alla de elfvar, hvilka fram- 

 komma under eller utmed jökeln, alldeles ogenom- 

 skinliga, hvarföre t. ex. på Island de flesta dylika 

 elfvar kallas »Ilvitå'-. 



