— 92 — 



, pä man sor hvilkrn mängd fasta ämnen, som 



pä detta sätt oupphörligt föres frän jökelns ottiräde, 

 kan man först tydligt föreställa sig, hvilken förändring 

 bergytorna måste undergå af denna ständiga slipning. 

 Öfver allt, »ler man studerat jöklar, har man funnit 

 att de slipa och reffla det underliggande berget. Jag 

 har haft tillfälle att flerestädes kunna iakttaga samma 

 förhållande, såväl i Sweitz som pä Island, på Spits- 

 bergen och i Norrige. 



Detta är särskildt af intresse pä Island, emedan 

 bergen der i allmänhet ej äro mycket högre än snö- 

 gränsen och se ut som låga snöhättor, medan isen 

 (till exempel vid Bredemarks-jökeln) sä utbreder sig 

 öfver jijejfva låglandet, att Olafsen och Povelsen 

 f»j kunde förklara sig detta annorlunda, än att den 

 frusit nedifrån ; ty det föll dem ej in att denna is, 

 som så lägger sig öfver släta landet, kunde härstamma 

 och oupphörligt förnyas från de högre liggande berg- 

 massorna. RelTlorna, som åstadkommas genom isens 

 framåtskridande, bära vanligen spår af det stora tryck, 

 som rådde när de bildades, och man kan vanligen pä 

 dem se rörelsens riktning. En af de jöklar, der man 

 ser dessa särdeles tydliga och vackra, är Fonilalsbräen 

 ,c]l^r Svartisen uti Norrige, der det underliggande ber- 

 get är granit, som alldeles afslipas och refflas utaf 

 isen. 



