— 99 — 



ti^t och sammanbinder <lo motsatta ber^rssitlorna med 

 sin h(')<s',\ vall, som endast gonomskäres af don frän 

 jökeln kommande eifven. — Vid Drif^tnens gästfjifvare- 

 gård pji Dovre fjel! ligger en dylik vall flera tusen 

 fot öfver hafvets yta och omöjlii: att skilja på näo:ot 

 sätt frän de gärden, som omgifva nuvarande jöklar. 



En författare, som nr motståndare till åsigten att 

 jöklar åstadkommit slipnings-fenomenen i Sk- ndina- 

 vien *), be^krifver troget bildningar i trakten af Fä- 

 nmndsjön. hvilka äro alldeles lika j«ikelgärden. Uti 

 fjielltrakterna synas dessa bildningar i allmänhet mera 

 tydli^'t bibehålla sin ursprungliga form. medan de ge- 

 nom sednar*' geologiska tilldragelser i Sverige svnas 

 svårare att igenkänna och man är här inera inskränkt 

 till att studera deras an(»rdning och innehållets be- 

 skaffenhet, sedan den ursj)ningiiga yttre formen blifvit 

 bortskymd. 



Den förste, som, så vidt jag vet, skiljt de gamla 

 jökelgärdena i Sverige från dess åsar. är R, Ciiam- 

 BERS **). Under en resa uti Skandinavien uppdrager 



*) HÖRBYE: De erraiiske 1'lineiiomen på RigsgriBiidseii, i Nvt 

 Magazin fur Natiirvideiisk., VIII, p. 337. 



**) R. Chambers: On tiie filacial Plicenomeua iii Scotiiiiui mikI 

 parts of England, Edinl). Xew Piii!. Joiiriiiil, 1853. Da 

 litteraturen öfver Skandinaviens arktiska fenoracn iir sa spridd 

 uti en miingd lidskriftt-r alt jag icke kan bestärndt nppiie 

 . att jag tagit kännedom om alla uppsatser i detta i^nint- af 

 jniin, som t-j pa st'-illet pröfvat sina uppgifters öfvercnsslani- 



