— 110 — 



Dt^ssa åsigter mötte hiifiigt iiujlstjuid som natur- 

 li;,rt var åii de knappast voro mindre naturstrid i^a än 

 teorien om vattenfloden. Leopold von Bucu uppträdde*) 

 med mycken skärpa mot den meningen att orsa- 

 ken till jöklarnes rörelse kan sökas annorstädes än i 

 lieras ursprung ofvan snögränsen. Men Ägassiz tyc- 

 kes ej ens under sednare åren**) hafva modifierat 

 sina äsigter i detta hänseende. 



Inskränker man sig till att söka hvar sitt cen- 

 trum lör de erratiska fenomenen uti berg, som måst 

 ligga ofvan snögränsen om klimatet af en eller annan 

 orsak varit kallare än det nuvarande, och tillägga de 

 derifrån härstammande jöklarna icke större utsträck- 

 ning än sänkningen i temperaturen måste medföra, 

 blir denna teori oui jöklarnas fordna stora utbredning 

 ej längre naturstridig; såvida möjligheten lör en sådan 

 klimatets sänkning förefunnits. 



Jag har i det föregående närmare sökt uti detal- 

 jer genomföra Lovens åsigt att Sverige en gång om- 

 gafs af ett ishaf och att man deiaf är fullt berättigad 

 sluta att ett arktiskt klimat rådde under erratiska fe- 

 nomenens period. Att landet under en del af denna 

 tid stått mycket högre än nu, är temlig» n visst; men 

 jag tror ej att förklaringen af de stora jöklarne< till- 



*) Bucu, die Bären-Insel, geogiiostisch l)csc!iriebeii, Beiliii 

 1847, 4:o. 



") I Lake Suptrior, Boston, 1850, p. 400. 



