26 A. Blytt. 



Om der under landets stigning skal dannes en strandlinie 

 på et givet sted eller ikke, beror ifølge theorien på, hvorvidt 

 forvitringen er så stærk, at den får tid til at sprænge strand- 

 linien ud under stigningen. Jo hurtigere stigningen foregår, 

 desto stærkere må forvitringen være foråt kunne holde skridt 

 med den, og jo langsommere stigningen er^ desto mindre rask 

 forvitring behøves. 



Det er åbenbart, at der skal en yderst ringe forandring i 

 forvitringens styrke til foråt hindre eller muliggjøre dannelsen 

 af en strandlinie. Det er ligesom ved torvmyrene et grænse- 

 punkt, hvis overskridelse er afgjørende. 



De trinvise terrasser ved vore elve kan vistnok også for- 

 klares, uden at man behøver at ty til store ændringer i klima- 

 tet. Dette vises bedst af den omstændighed, at terrasserne 

 ligger i ulige høide selv i nærliggende dale. Under samme 

 klima danner en større elv en terrasse, medens en mindre ikke 

 har kraft dertil. Det er en vis transportevne, som under visse 

 stigningsforhold er nødvendig for terrassedannelsen. Såsnart 

 elvens bærekraft synker under dette minimum, standser den. 



Oscillationerne i indlandsisen under dens smeltning kan 

 ikke forklares uden ved almindelige ændringer i klimatet, men 

 store behøver disse ikke at have været. Om isen skal voxe 

 eller minke beror på^ om nedbøren erstatter smeltningen. Når 

 begge er lige, vil isranden stå stille, men stiger den ene det 

 mindste over den anden, vil randen voxe eller trække sig 

 tilbage. 



Og hvad nu endelig vexellagringen opigjennem de geologiske 

 formationer angår, da tror jeg, at man også kan slippe med 

 små forandringer, når man erindrer, at lagene dannedes nær 

 land, at de forskjellige sedimenter ofte har en temmelig lokal 

 udbredelse^) i de til kysterne stødende dele af havet, så at 



') Se karterne til Belesse: Lithologie du Fond des Mers. 



